Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
О Б Я С Н Е Н И Е З А В С И Ч К О
Качиха ли се всички?
Слизаме.
Недей да викаш.
Дипломна работа на Абел Трем
Ще ме снимаш ли?
Да, но не е интервю...
По-скоро ще те цитирам...
Да започнем с кратко представяне.
Как се казваш? Представи се.
Добре.
Казвам се Абел Трем и съм на 18 г.
Тази година завършвам.
В понеделник Абел разбра, че е влюбен.
Ало?
- Ало? - Сега ли ставаш?
Не, отдавна станах.
Звучиш сънен.
Буден съм.
- Как върви? - Добре.
Яденето е в хладилника, стопли го.
Добре.
- Целувки. - Чао.
Втора световна война
Може да отидем на Балатон заедно.
Не ти ли пука?
Не ми отговори...
Направо ще откача.
Учиш ли?
Варя сладко.
Момент.
Преговарям.
Здравей, татко.
Какво е станало с хладилника?
Какво? Цялата кухня е във вода.
Ти ли го изключи?
Да.
Откъде е дошла тази вода?
Не знам.
Кой знае?
Нали ти си го изключил?
- Да. - Защо?
Защото...
Видях, че капе вода.
Готово е. Можеш да го включиш.
Добре.
Готово.
Можеш да минеш.
Скакалец.
По литература ще имаш отличен, нали?
Вероятно...
- Защото... - Недей да се оправдаваш.
Трябва да се съсредоточим върху историята.
"Ние" ли? Ти ли завършваш ли той?
Ще има ли въпроси от 21-ви в.?
Да.
- Заповядайте. - Не искам да ям стар хляб.
Пазя го за закуската му за утре.
Няма да изяде килограм хляб, защото завършва.
- Какво да правя с този? - Опаковай го.
Добре, аз ще го ям.
Забравих какво исках да те попитам.
- За 21-ви век... - Разбира се, че ще е включен.
Не питам теб.
Има тема за управлението на европейския парламент.
Заповядайте.
Как се казва финансовият министър?
- Варга... - Кой от двамата?
- Двама ли са? - Михай Варга.
Точно така. Висок, слаб и симпатичен човек.
Няма да ме карат да го разпозная на снимка.
Чувал ли си за Желязната лейди - Маргарет Тачър?
Била е президент на Англия.
Не президент, а министър-председател.
А кой е президентът на САЩ?
- Байдън. - Точно така, чичо Байдън.
А кой е френският президент?
- Емануел Макрон. - Да.
Ето един труден.
- Фон дер Лайен? - Урсула?
Тя е председател на Европейския парламент.
Хубаво... Как се казва жената...
Която написа доклад срещу Унгария? Най-големият ни враг?
- Коя е тя? - Какъв доклад?
- Със светла къдрава коса... - Името и е...
- Юдит... - Сар...
- Саргентини. - Точно така.
- Следва един много труден. - Нима?
Дори ти не знаеш отговора.
- Здравей. - Не мога да заспя от умора.
Получи ли се сладкото?
- Твърде много е. - Как така?
Твърде много ли?
По дяволите. Нищо не знам...
- Много смешно. - Говоря сериозно.
Янка, ти си най-умният човек, когото познавам.
Ти преговори ли?
Чете ли за символистите и индустриалната революция?
Знам малко за символистите...
- Но не и за индустриалната революция. - Не може да бъде!
Научи три неща.
Една година, едно име и едно събитие...
Ще минеш, ако знаеш тези три неща.
- Ще ми покажеш ли сладкото? - Не.
- Моля те. - Няма да се върна в кухнята.
Изглеждам ужасно...
- Не си Джина Лолобриджида. - Коя е тя?
Не знам.
Баща ми го казва на майка ми, когато се оплаква от външния си вид.
Почакай, ще го запиша. Как беше? Джина Лоло...
- Лолобриджида. - Не, Янка!
Трябва да учиш! Оставям те.
Три неща, нали? Просто трябва да научиш три неща.
- Чао. - Чао.
В понеделник Дьорди мисли за вторник
Лош сън ли?
Не знам.
Не съм сигурен дали беше лош.
Юцика?
Да събудя ли детето?
- Колко е часът? - 7,40 ч.
Аз също трябва да ставам.
- Извинявам се за закъснението. - Добро утро.
- Йено Бершей. - Дьорди Трем, приятно ми е.
- Може ли да е малко по-жълто? - Да.
Още малко...
Сега е твърде много, извинявай.
- Върно го малко... - Това е.
Идеално е.
Избрали сте цветовете? Напреднали сте.
- Избрахме ги. - Чудесно.
Бих искал малко подробности.
Разкажете ми за къщата.
Много е хубава.
Има множество сводове, арки и камък.
Покривът ще е объл.
Стълбището е от камък.
Цокълът също е от естествен камък.
- Има красива камина... - Извинете, колко е бюджетът?
- 250 хил. евро, нали? - Да.
Отляво има красиво дървено стълбище,
отвеждащо към втория етаж.
До балкона се достига през арка
с трикрила стъклена врата.
Таванът на хола прелива към нея...
Вероятно тези специфични идеи,
са почерпени от съществуваща къща.
- Разбира се. - Да.
Значи такава къща вече е построена.
- Да. - Да.
Дали можете да ни покажете снимка?
Нямам снимка, остана на стария ми телефон...
Може би...
Ще открия статия...
Ето я. Намерих я.
- Шегувате ли се? - Не, виждал съм я...
Поддръжах басейна...
- Много ми хареса... - Шегувате ли се?
Не. Разполагам със средства.
Знам колко струва, имам наследство.
Много харесвам къщата, мечтая си за нея.
Значи си представяте, че ще построим къща...
Като на министъра на външните работи?
Да.
Мисля, че тази къща струва много повече.
Определено надхвърля бюджета.
Аз също си го помислих. Но моята няма да е толкова голяма.
Има ли как да я направим по-малка?
- Здравей. - Как сте?
- Детето учи. - Надявам се.
- Току-що разговаряхме. - Добре.
- Няма страшно. - Да напазарувам ли?
Открих чудесен проект.
Какъв?
- В Дания. - В Дания ли?
Тук няма развитие.
Навсякъде се сблъсквам с простаци.
Изпълнени са с омраза. Майка ми робува в болницата.
- В трамвая е пълно с откачалки. - Стига де...
- Натъкнах се на Фружи... Бременна е. - Ето защо е във...
Сега нямаме време за това.
Захвани се с тези.
Какво?! Божичко!
По дяволите! Какво става, мамка му?
Здравей.
Ти ли изключи хладилника?
- Не. - Значи сам се е изключил?
Включен ли беше изобщо?
Ще проверя.
Готово.
- Хладилникът е скапан. - Разбира се.
Знаеш ли колко струва? Не може да купуваме нов всеки месец.
- Учи ли? - Разбира се, но имам още.
Почакай малко.
Взех ти нещо.
Благодаря.
По дяволите.
Не спират да пръскат.
Пълни са с вода, нали така или иначе ще ги купим.
- Здравей. - Здравей.
Какво е тази воня? Включи абсорбатора.
Цялата къща смърди.
Готово.
- Детето учи ли? - Надявам се, в стаята си е.
- Дай на мен, скъпи. - Няма.
- Добре, ще нарежа доматите. - Няма нужда.
Все всичко искаш да свършиш сам.
Най-добре отиди да се оправяш и да окупираш банята 45 мин.
- Да, защото трябва да я почистя. - Не е нужно.
Яйцата не са вкусни, когато изстинат.
- Здравей. - Как върви?
Не знам.
Когато човек учи много, се изтощава, но е за добро.
Хубаво.
Няма ли да си лягаме?
Наслаждавам се на тишината.
Какво ли мислят за нас?
Те ли?
Норвежки хлапета, които през 70-те...
Бяха по-задръстени от коя да е соц. държава.
Какво ли си мислят?
Че сме на Балканите.
Другари...
Трабант...
Евтина работна сила, затъпяло население...
Може би току-що са слезли от самолета.
Нищо не са видели от града.
Завиждам им.
Ще се разходят до края на улицата,
ще завият към площад "Гелерт".
Пред тях ще се открият светлините на моста.
И целият красив град.
Освен ако кметът ни идиот не ги е прецакал.
Беше красиво...
До момента, в който намеси политиката.
- Не можеш ли да спреш? - Не, скъпа.
Страната се разпада...
Страната не може да се разпадне.
Тя е в земята.
Ще се прибера.
Живеем за оцеляване.
Един от понеделниците на Якоб
Пети. Извинете, съжалявам.
- Няма проблем. - Извинете. Прибираме се.
Дорка.
- Почкай. - Какво има?
- Казах ти, че колата ми трябва. - Нима?
- Днес е интервюто, казах ти. - Е и?
Казах ти, че ще возя техниката на Магиш.
- Кой е Магиш? - Операторът.
Колата наистина ми трябва.
Какво очакваш? Да влача децата с автобуса ли?
Казах ти го, нали го обсъдихме?
Нима?! Знаеш ли какво не сме обсъдили?
Че някой тук не може да планира.
Йоана ще закъснее, а Тео вече закъсня.
Идвам, не мърдай от там.
- Да ви повикам ли такси? - Достатъчно направи.
- Кога ще приключиш? - Около 17 ч.
Тео е на солфеж в 16,45 ч.
Йоана е на плуване в 17 ч. във втори район, ако не знаеш.
Деца, татко ще ви вземе следобед.
Отмъщаваш ли ми?
Моля? Някой трябва да вземе децата.
Или задълженията не са по твоята част, мамка му!
Извинявай... Сигурен съм, че ти казах.
- Извинявай... Успех. - Чао на всички.
- Какво правиш тук?! - Здрасти.
Директорът нареди да ги преместя.
Най-добре да ги изхвърлиш.
В никакъв случай.
Вдругиден ще боядисват.
Вече имаме цифрови карти, компютър, проектор...
Тези са безполезни. Дори морето липсва.
Но са красиви. Няма да ги изхвърля.
А пребоядисването няма да помогне.
Влагата е стигнала чак до прозореца.
Все едно... За друго дойдох...
- Клари е бременна. - Нима?!
- Терминът е през септември. - Чудесно.
Не бях забелязал.
От септември ще поемеш десети клас.
- Десети ли? - Да.
По дяволите.
Чудесно... Раз, два, три...
- Здравей, Балаж. - Добър ден, господине.
Здравейте, господине.
Здравей, Янка. Връщаш ли я?
Да... Не я дочетох, но ми хареса.
Води ли си бележки?
Не...
Жалко.
Искам да бъда с вас.
- Моля? - Искам да бъда с вас.
Не ме интересува разликата във възрастта...
19 години са нищожна разлика.
Според общоприетите норми,
не можем да бъдем заедно.
Но за мен няма значение.
Знам какво изпитвам към вас вече почти четири години...
Към никого не съм изпитвала нещо подобно.
Аз...
Благодаря ти, че сподели чувствата си.
Но не става дума само за възрастта...
- А за какво? - В една връзка участват двама души.
Ако правилно разбирам, искаш да съм вторият човек в твоята.
Но аз имам съпруга и две деца.
Имам семейство.
Всички обичат учителя,
но това със семейство...
Не сме ги виждали на нито едно важно събитие...
Не разбирам каква е връзката...
Някои смятат, че сте гей.
- Но аз знам, че не е така. - Не се замесвам в подобни неща.
Някои учители споделят личния си живот,
но аз не съм такъв и няма да се променя.
Нима... Значи не ви привличам?
Не... Не искам да те нараня, съжалявам.
Ти си умно, интелигентно младо момиче.
Но не гледам на теб като на жена.
Съжалявам.
Разбирам.
Съжалявам.
- Ето ме, извинете ме. - Здравей...
- Едва намерих къде да паркирам. - Все едно.
Стативът не става за нищо.
Разговаряхме, но стана ясно, че закъсняваш...
- Ядосан ли е? - Не, просто е ужасно горещо.
Здравейте.
- Аз съм Якоб Мар. - С вас разговарях.
- Благодаря, че се отзовахте. - Закъсняхте.
- Да, извинете ме. - Млад сте, приемете един съвет -
ако закъснявате, най-напред се извинете.
- Напълно сте прав, извинете ме. - Аз съм старец.
Но това не означава, че времето ми не е пари.
Знам, още веднъж ви се извинявам. Един момент.
Да?
Защо не поискахте субсидия? Мога да поговоря с Фридеш.
Точно затова имам нужда от филма.
Защо темата е важна за вас?
- Както говорихме по телефона... - Искам да го чуя лично.
Разбира се.
Аз съм гимназиален учител.
Искам децата да чуят историята от участник в събитията.
- Искам да знаят истината. - Добре.
Утре ще направим интервю с Янош Чинкота.
- С Янош ли? - Да...
- Той е идвал в училището. - Добре, да го направим.
Намираме се на площад "Сена".
Често ли идвате тук, където сте стояли срещу танковете?
Не, отдавна живея в град Гьод.
Ако искате да знаете
дали си спомням събитията,
мога да ви уверя, че си ги спомням съвсем точно.
Уаствахте ли в демонстрациите на 23 октомври 1956 г.?
Или се присъединихте по-късно?
По-важно е да се запитате
в кой момент от нашето духовно развитие усетихме,
че чашата е преляла.
- Аз... - Извинявайте, но...
Бихме искали да знаем повече за етапите на революцията.
Нямало е предварителен план или организация,
но революцията е успешна,
докато съветските войски не нахлуват в Унгария.
Бихме искали да навлезем в детайли, ако е възможно.
Щом искате да знаете...
Вечерях кнедли със сливи.
Спомням си вкуса им много ясно.
На 23-и ли?
На 24 октомври.
Не можех да заспя.
Избягах от дома си
и се присъединих към героите на площада.
- На 24 октомври. - Да.
Вечерта на 24 октомври ли?
Да, младежо...
Какво се случи след това?
Бутнахме един вагон от релсите на жп гара "Дели".
Използвахме го за барикада.
И всичко това се случи на 24 октомври?
На 25 октомври. Няма как да е на 24-ти.
Стрелбата, радиото... Нямахме никаква стратегия.
Извинете.
Доколкото знам, събитията тук започват на 26 октомври.
Нима? Вие също ли сте участвали?
А барикадата на гарата е вдигната на 27 октомври.
Щом знаете всичко, защо ме повикахте?
Извинете, искам да чуя историята ви.
Аз бях дотук.
- Минахте всякакви граници. - Съжалявам.
Помолихте ме да дойда.
Закъсняхте безобразно, а сега ми изнасяте лекции!
- Неволно е, съжалявам. - Майната ви.
Съжалявам.
Това ли беше?
Да.
Татко?
- Татко. - Внимавай!
- Някой е разлял нещо? - Кой ли може да е...
- Без да искам. - Няма проблем. По дяволите.
- Спокойно, това е просто вода. - Трябват ми пет минути.
- Само пет минути. - Добре.
Остави татко да работи.
- Написа ли си домашното? - Да.
Никой не е имал конфликти с него.
Може би е заради баща ми.
Да.
- Добре ли беше? - Да.
- Изключи ли го? - Много съм глупав.
Във вторник Абел е сам-самичък
Бори е вътре, а след нея е мой ред.
Разкажи ми нещо.
- Какво например? - Не знам, каквото и да е.
Хубаво...
Обувките ми са нови.
Майка ми ми ги купи.
- Не ти ли харесват? - Мразя ги.
Петата ми убива...
С тях приличам на адвокат.
На адвокат ли?
Това проблем ли е?
Да, не искам да приличам на адвокат.
- Искаш да си безличен. - Какво?
Нищо, от една песен е.
Янка Сабади.
Успех.
Абел Трем.
Абел.
Благодаря.
- Добър ден. - Добър ден.
Кой номер въпрос изтеглихте?
Шести.
"Индустриалната революция и модерната ера."
Съжалявам, но аз...
Не знам.
Сигурен ли си?
- Сигурен ли си? - Мисля, че да.
- Искаш ли да изтеглиш нова тема? - Да.
Ако решиш да го направиш,
най-високата възможна оценка е добър.
- Разбираш ли? - Абел...
Ти знаеш за индустриалната революция.
Номер 3.
"Юлий Цезар"...
Добре, можеш да се подготвиш.
- Благодаря. - Благодаря.
Янка Сабади.
Темата е "Великите географски открития".
Великите географски открития от 15-и, 16-и и 17-и в.
Широко разпространено мнение е,
че началото на откритията се поставя от Христофор Колумб
с откритието на остров Еспаньола на 12 октомври 1492 г.
Но първи са португалците...
Плантаторите се отнасят с афроамериканците като с играчки.
Невероятен отговор. Удивително!
Беше безупречна.
Гордея се с теб, Янка.
Благодаря ти за това преживяване.
Благодаря.
Не бива да плачеш.
Беше наистина чудесна.
Абел Трем.
Коя тема изтегли?
"Юлий Цезар".
Готов ли си, Абел?
Искаш ли вода?
Абел... Погледни ме.
Успокой се.
Поеми си въздух, издишай и започни.
За кои векове говорим?
Искаш ли атлас?
Всичко наред ли е, Абел?
Абел...
Какво е значението на тази значка?
- Здравей. - Здравей, мамо.
Как мина?
Имам отличен по история на изкуствата...
Петица по унгарски език.
А на изпита...
Да? Взе ли го?
Не го взех.
Искате ли да седнете?
Благодаря, няма нужда.
Виждам, че сте зрелостник.
Значи все още има патриоти.
Здрасти, татко...
Прибрал си се.
Да.
Ще ми разкажеш ли какво се случи?
- Провалих се. - Знам.
Майка ти ми каза.
- На мен не ми вдигна. - На нея също не вдигнах.
Просто после набрах първо нея.
Това сега не е важно...
Ще ми разкажеш ли какво се случи?
Какво има?! Да не си дал обет за мълчание?
Провали се на дипломирането.
Знаеш ли кой се проваля на дипломирането?
Първо ми се падна... "Индустриалната революция".
После какво стана?
От тази тема се страхувах най-много.
Не че не знаех, просто...
Просто се страхувах.
Затова веднага поисках да го сменя.
За да се бориш за добър?
Наистина не си в ред.
Току-що си провали живота.
Не биваше да става така, просто...
Седяха там пред мен...
Уплаших се, че няма да се справя.
Не е за вярване.
Каква беше втората тема?
- Пак ли същата, мамка му? - Не.
"Юлий Цезар и..."
- И? - И...
Дори темата ли не знаеш, синко?
Къде витаеш изобщо?
Явно и ние се провалихме.
Знаеш ли кой се проваля в това семейство?
Никой.
Даже глупавият ти братовчед успя да мине някак.
Срамота!
И за Цезар ли не беше чувал...
Нищо ли не знаеше за него?
- Не си знаел... - Напротив.
- Просто... - Какво?
Просто реши да захвърлиш всичко в кофата за боклук!
Заповядай, ще ти помогна! По дяволите.
- Ти не беше там. - Нима?
Отдавна завърших... Както всички в семейството.
Ти не беше там.
Този тип ме тормози от половин година.
Откакто се скарахте на родителската среща.
Аз и без това не харесвах копелето...
- Що за глупост? - Не е глупост.
Добре.
Какво разказа за Юлий Цезар?
Не можех да говоря, защото той се заяждаше с мен.
Мрази ме... мрази всички.
- Заяждаше се с мен. - Разбира се, затова се провали.
Ето защо се провалих.
Заради това.
Присмиваше ми се - синът на активиста на Орбан.
Подиграваше ми се заради значката.
Каква значка?
- Бях я забравил на ревера си. - Значката ли!?
Ти не беше там.
- Разпитваше ме за нея. - Какво е разпитвал?
Попита защо я нося.
Трябва да вървя...
По време на изпита ли?
Моля?
- По време на изпита ли те попита? - Да.
Как може да не знаеш нищо за индустриалната революция?
- Здравей... - Здрасти, мамо.
- Тръгвам. - Чакай, баща ти ми се обади.
Разказа ми...
Погледни ме в очите и ми кажи...
Вярно ли е това за значката?
Да, трябва да вървя.
Здравейте.
- Здравейте. - Здрасти.
Къде изчезна, по дяволите?
Бях вкъщи. Къде е Янка?
- Някъде наоколо. - Направо се размаза.
- Добре ли си? - Ще се оправя, благодаря!
- Здравей. - Здрасти.
Там е. Занесох й вода.
- Не иска да я пия, не знам... - Благодаря.
Янка...
- Как си? - Не е ли очевидно?
Янка...
Обичам те.
По-добре ли се чувстваш?
Ужасно тъпо, че няма да сме заедно в колежа.
Да... Кога е поправителният изпит?
- Идея си нямам. - Не си ли проверил?
- Наистина е ужасно гадно... - Да.
Коя е най-голямата глупост, който си правила?
Не знам.
Тази седмица ще ходим да храним чайките на моста "Маргарет".
Мате ми се обади.
Мисля, че най-голямата глупост беше, че се влюбих в Якоб.
Наистина, не съм в ред.
Ще дойдеш ли?
Ще ходя на фестивал със сестра ми.
Ами ти?
Какво?
Кое е най-глупавото нещо, което си правил?
Всъщност...
Не знам.
Вероятно все още не съм го извършил.
Нали?
Ще се прибирам.
Много съм изморена.
- Благодаря ти, че ме изпрати. - Няма за какво.
- Чао. - Чао, тъпчо.
Мълчанието на Якоб във вторник
По дяволите, успали сме.
По дяволите.
Деца, ставайте.
Татко и мама се успаха и трябва да побързаме.
Тео, Йойо... Действаме - тоалетна, зъби...
Моля те, подай ми маслото и салама.
Момент, да отворя очи.
Дали би могла да ми докараш колата до училище?
Няма масло.
Вчера купих, на средния рафт е.
- Намерих го. - Винаги е стояло там.
- Ще можеш ли? - Колата ли?
Тео, надявам се, че вече си станал.
Да.
Днес е дипломирането.
Къде ми е проклето яке?
- Мамо! - Извинявай, не знаех, че си тук.
Каната е препълнена.
Не ми отговори.
Разбира се, че ще докарам колата.
Вземи си ключ, за да не те търся.
Още ли си вътре?
Ще изчакам...
Използвай ваната.
Хайде, няма време.
Измий си зъбите, много закъсняваме.
Няма да се прибера рано довечера.
Колко е часът?
Извинете за закъснението.
Добро утро.
Марта, съжалявам.
- Не се притеснявай. - Извинявай.
Радваме се, че господинът е тук.
Да започваме.
Извини ме, Мати.
Започвай.
Ще говоря за разделянето на света след 1945 г.
в следствие на Втората световна война.
След края на войната светът се разделя на два полюса.
Европа също е разделена.
Едната част се съюзява със СССР,
а другата - със САЩ...
Забраняват на евреите да въртят търговия
и да влизат в политиката.
А през 1941 г. смесените бракове...
Хора разсъждават над ситуацията.
Зараждат се много политически идеологии.
Либерализмът вероятно е най-великият сред тях
от гледна точка на свободата...
И равенството.
През 19-и и 20-и в.
около 20 млн. афроамериканци са транспортирани до Америка.
Това само по себе си говори
за нечовешките условия, в южните плантации...
Ако имаш нужда от още време, можеш да използваш още 5 мин.
Лютеранството и реформаторството се развиват
успоредно с католицизма през Средновековието...
Лутер е бил...
Немски католически монах,
който отива в Рим - във Ватикана...
Онова, което вижда там, го отблъсква от вярата.
Затова написва...
Чудех се... Не можем ли да пуснем хлапето?
Не.
- Мога да поправя оценката... - Виж...
Опитахме се да му помогнем, но той не отговори.
Дори не пожела да използва помагалата.
Ще провали общия успех.
- Довиждане. - Довиждане.
Здрасти.
- Дори не забеляза, че съм тук... - Отнесъл съм се...
Имам един въпрос - ако едното дете подгони другото
с ножа за хляб, ще го забележиш ли?
Или чак когато кръвта започне да пръска по екрана ти...
Опитвам се да измисля нещо с това...
Казал е на всички да не разговарят с мен...
Още нещо...
Мислиш ли, че имам хубав задник?
Пияна ли си?
- Искам да се обадиш на Тибор. - Защо?
Защото ми каза, че все още имам стегнат задник.
- Наистина ли? - Да... Простак!
Трябва да уведомиш "Човешки ресурси".
Добре.
Или моралната полиция?
Да наемем терапевт.
Цяла година излизаше с директора.
Трябва да кажеш на някого...
Казвам на теб, драги.
За да се обадиш на нещастника и да му кажеш,
че ще му разбиеш физиономията,
ако само още веднъж си помисли нещо подобно.
Наистина ли го искаш?
Малко.
Както и да е... 1956 г.?
Руснаците избиват унгарските революционерчета...
Как смяташ да изкараш пари от това?
Виж... Започва "Дуду". Елате насам.
Значи вече имаш уговорка? Страхотно, няма що!
Взех те под крилото си, обучих те... А щом стана напечено, ти си тръгваш.
Какво толкова не е наред с живота ти?
- Всичко. - Преувеличаваш, драги.
Свободата... Това ти е проблемът...
Знаех, че няма да ме разбереш.
Искам да замина. Да знам, че имам бъдеще.
Замини, тогава. Какво ли разбирам аз...
Отиди в Дания.
Ще дойдем и ние. Направо цялата страна да замине.
И когато и там стане напечено, направо да вдигаме гълъбите...
И право към САЩ.
И ако не се получи, ще отидем в Мадагаскар или на Марс.
Преди шест години, когато дойде във фирмата,
видях у теб всеотдаен младеж.
Тук е пълно с омраза.
Трябва да мразиш мигрантите, гейовете, учителите...
Или Викор Орбан и поддръжниците му.
Влюбен си и ще извършиш тази глупост.
Не затова искам да замина.
- Просто ми писна от всичко. - Слушай...
Баща ми искаше да стане архитект.
Но не му разрешиха, заради благородническия произход.
Не му разрешиха, заради семейната му история.
След 1956 г. имаше възможност да замине.
Но не го направи.
Ако беше заминал, щеше да загуби битката.
Ние, семейството му, също бяхме тук.
Затова започна да работи в строителството.
Правеше замазки. Построи социализма с двете си ръце.
Ти още не си бил роден, но и теб е изградил.
Работеше по реконструкцията на Моста на свободата.
Няма да разберем истината,
но казват, че се напил и се подхлъзнал.
Умря при реконструкцията на Моста на свободата.
Оттогава...
Гордея се, че той избра да не замине.
И когато някакъв хипстър реши да замине за Дания,
Винаги се сещам за баща си.
Някакви новини?
Добре, ще чакаме.
Чао.
Разбирам...
Разбирам те...
Но като се сетя за майка си...
Едва свързва края цял живот...
Навън бих могъл да печеля три пъти повече.
Значи е за пари? Повишение ли искаш?
Не. Просто искам да замина.
Няма да ми е лесно.
Ще трябва да оставя майка си.
Обади ли се?
Кажи ми.
Хайде, кажи ми.
Скъсали ли са го?
Добре, ще говорим у дома.
Сега пък какво?!
Здравей, татко.
Прибрал си се.
Кръвното ти налягане е идеално.
Седни на кушетката.
- Обувките... - Не е нужно да ги сваляш.
Разкопчай си ризата.
Нещо ми прищраква.
Усещам стягане...
Сякаш не мога да си поема въздух, чувствам се замаян.
- Но в момента добре ли се чувстваш? - Да...
Цепи ме главата.
Скъсаха детето.
Абел?
По история.
Бях ти разказал за учителя му по история...
Меко казано е...
Задник.
Наистина е такъв.
Иска да знаят всичко за Холокост.
Пуска им филмите за това, води ги в музея на терора...
Наистина...
Не съм ли ти разказвал?
В музея на терора обиколили всичко - от мазето до тавана.
Не останало време за жертвите на комунизма.
За него явно не са важни.
Слушали са някакви интервюта и песни.
Само това.
Наистина съм сигурен, че ти разказах.
Видях го на една консултация.
- Отговаря на въпроса с въпрос... - И е бил в комисията?
- Да... - Божичко...
Вероятно...
Представям си го като млад и либерален мъж.
Около четиридесетгодишен е.
Не в това е въпросът.
Детето е носило значка.
Значка ли?
Забравил я е на ревера си.
Казва, че заради нея са го скъсали.
Заяждали са се с него.
Знам, че не е прилежен ученик, но не е глупав.
Учителят го попитал защо я носи.
Нима?
Трябва да измеря кръвното си налягане.
Недей да говориш.
Прочетох интервю с някакъв музикант.
Казва, че обичал държавата...
Майната му!
Не можа ли да каже "страната"?
Ужасно досадно е.
От ден на ден ни прецакват все повече...
Белгийците...
Германците, французите...
За тях сме нацисти.
Комунисти... Какво ли следва?
Просто сме унгарци...
Не знам...
Чудя се какво ще стане с детето?
- Добър вечер. - Добър вечер.
По-скоро е добър ден.
Към ул. "Турок Игнац", моля.
Благодаря много.
Довиждане, докторе.
- Здравейте. - Здравейте.
Съжалявам, че ви притеснявам, казвам се Ерика Хайнал...
- Ана Аулих. - Приятно ми е.
Малко ми е неудобно...
Живея под вас и чух...
- Нима стените са толкова тънки?! - Не, прозорецът беше отворен...
- В банята има нещо като прозорец... - Имаш предвид шахтата.
Ерика - четвъртък
Здравейте, обажда се Ерика Хайнал от "Унгарски ежедневник".
Малко е странно, но...
Взех номера ви от фризьора си.
Онзиден при него е дошъл клиент,
който му разказал историята на един зрелостник...
- И една значка? - Да.
Запознат ли сте с историята?
Извинете, коя казахте, че сте?
Ерика Хайнал, пиша за "Унгарски ежедневник".
И ще напишете статия? Не искам името ми да се замесва.
Не съвсем. Ще напиша статия, но разговорът ще е личен.
Няма да е официално интервю.
Ясно...
Мисля, че беше лекар.
Взех го от улица "Кирай".
Случило се е със сина на негов пациент.
Така разбрах.
Много благодаря.
Извинете за притеснението.
Няма за какво.
Пожелавам ви хубав ден.
Дали сте чули нещо за зрелостник със значка?
Чудесно.
От "Унгарски ежедневник".
Да, благодаря. Работим усилено.
Статия е.
Извинете, бихте ли повторили името?
А как се казва синът му?
Абел...
Здрасти, Шандор.
Знам, че имахме среща, но... Попаднах на една история и...
Да. Здравей.
Няма да мога да дойда. Следобед ще ти разкажа.
При мемориалната плоча...
Ще бъда там в 14 ч.
Ехо?
- Здравейте. - Здравейте.
Извинявам се за безпокойството,
но се надявам да ми помогнете.
Имате ли ученик на име Абел Трем?
От полицията ли сте?
Не.
- Пиша статия за матурите. - Ясно.
Благодаря за интереса.
Но ще е нужно
да внесете писмена молба.
Тъй като...
Нужно е разрешение от съвета.
От кой съвет?
От учебния съвет. Ето го и директора...
- Здравейте. - С какво да ви помогна?
Дамата е журналист...
Иска да напише статия за матурите.
Ще се радваме да ви помогнем, но е нужно разрешение.
- Не знаех. - Всички изявления подлежат на това.
- От кой вестник сте? - От "Унгарски ежедневник".
- Бих искал да пиша за Абел Трем. - Нима?
Защо не пишете за реновирания ни салон?
Носил е значка...
- Какво? - Да...
Доколкото знам, бил е скъсан заради нея.
Не е вярно.
Не мога да коментирам, не съм присъствал.
- Нали не ме записвате? - Не.
Защото това е личен разговор, не е официален...
Ако искате да използвате информацията...
- Нали няма да я използвате? - Няма.
- Извинете за притеснението. - Ще вървя.
Благодаря.
- Съжалявам. - Благодаря.
Здравей, Абел. Казвам се Ерика Хайнал.
Журналист съм и бих искала да те попитам...
Удобно ли е?
Здравей, Шандор...
Закъснях.
Съжалявам.
Ако исках да се скатая, щях да си взема болничен.
Скъсали са зрелостник на матурата,
защото е носил значка.
Какво?! Нима не виждаш добрата история?!
Трябва да се срещна с него сега.
Довечера или утре сутринта най-късно.
Здравейте, казвам се Ерика Хайнал. Журналист съм, удобно ли е?
Пиша статия за зрелостника Абел Трем.
Не искате или не можете?
От "Унгарски ежедневник".
Знам, че не можете да направите изявление.
Но случаят е от обществено значение.
Заради значката.
Разбирам. Извинете ме.
Ще ви потърся отново.
- Абел? - Здравей.
Аз съм Ерика, разговаряхме по телефона.
- Абел. - Благодаря, че дойде.
- Извинявай, че закъснях. - Няма проблем.
- Нали не си ме чакал дълго? - Не.
Чудесно.
- Може ли цигара? - Разбира се.
- Здравейте, какво ще обичате? - Здравейте. Кафе и вода за мен.
Зоната е за непушачи.
- Къде да отидем? - Отзад са масите за пушачи.
- Извинете, не сме разбрали. - Не мога да повярвам.
Да вървим, преди да ни е набил.
- Ще ги вземеш ли? - Не ми взе поръчката.
Би трябвало да го знае. У дома са същите.
- Невероятно. - Къде е "у дома"?
- От Клуж съм. - Ясно.
Да.
Добре...
Ето така...
- Ще ме записваш ли? - Да.
Но не е официално интервю.
Само ако искам да те цитирам.
- Заради безопасността. - Добре.
Разкажи ми малко за себе си.
Кой си, с какво се занимаваш...
Добре.
Аз...
Казвам се Абел Трем.
На 18 г. съм.
Бих искал да завърша...
Само с историята ли имаш проблем?
Добре съм с останалите предмети.
По унгарски имам отличен.
Много добре.
- По изкуство имам мн. добър. - Чудесно.
По математика имам добър.
Браво, аз бях зле по математика.
- Поздравявам те. - Благодаря.
Разбрах, че си носил значка.
- Да... - Защо?
Ами...
Просто беше на якето ми.
Забравих да я сваля.
Гадост.
Кое?
Ами...
Веднъж на националния празник
ударили баща ми в гръб по врата.
Зашлевили ли са го?
Да, с шамар.
Бях малка и не си спомням добре.
Разказвали са ми го.
Чела съм, че и в Унгария се е случвало.
Още по време на социализма. Както и да е, гадно е.
Разкажи ми за учителя по история.
"Националистическата значка". До Шандор от "Унагрски ежедневник".
Изпращам ти статията за зрелостника, който е носил
националистическа значка по време на матурата...
Защо кашляш?
Има ли ти нещо?
Мълчиш? Лошо...
Дали не нацелих нещо?
Целият съм в слух.
- Добре. - Хайде, ще ти олекне.
Мама ти е казала.
Да, но искам да го чуя от теб.
Добре де, пропуших...
Знам, че е глупаво да те питам... Но защо?
- Просто така. - Каква полза имаш?
Ще си съсипеш гласа, кожата, и белите дробове.
Имунната ти система ще отслабне и ще боледуваш по-често?
Знам, но няма да е вечно...
Един момент...
Ще те заглуша за малко.
Здравей.
- Здравей, Ерика. - Здрасти, Шандор, слушам те.
Статията е много добра, поздравления.
Нима? Харесва ли ти?
Утре сутрин ще я публикуваме.
Ще бъде на първа страница.
Страхотно!
Трябва ли да редактирам нещо?
Имаме още малко работа...
Трябва ни подходящо заглавие...
Ще напишем увод и има нужда от редакция.
Но иначе е добре.
Ще се радвам да я редактирам, ако има нужда.
Не се притеснявай, поел съм нещата.
Ти си почивай.
- Сигурен ли си? - Да.
Хубаво.
- Добре, до утре. - Благодаря ти.
Чудесно. Приятна вечер. Чао.
На теб също. Чао.
Чао.
Правилно ли разбрах?
Така изглежда.
Поздравления.
Това не омаловажава пропушването.
- Чудесно. - Поздравления.
Благодаря.
Петък
Здравей, Ерика.
- Здрасти. - Аз...
- Обажда се Абел. - Здравей.
Искам да...
- Видях статията... - Нещо не е наред ли?
- Не, просто... - Какво има?
Заглавието е твърде гръмко.
Редакторът го измисли.
- Редакторът ли? - Да, не знаех какво ще бъде.
- Можеш ли да го смениш? - Не.
Той решава какви да са заглавията, съжалявам.
"Скъсан заради значка" -
е водещата статия на "Унгарски ежедневник" днес.
Във вторник в гимназия "Дшида Йено" се провежда матура.
Зрелостник се явява със значка на ревера.
Учителят по история му прави забележка.
След това комисията скъсва ученика, който сподели историята си с нас.
Засега няма официално изявление от учителя и училището.
Как стигнахме дотук, мамка му?!
Смешно ли ти е? Не е за вярване!
Нямаш представа какво ми е.
Ще трябва да разговарям с бащата.
Ще го направя, а когато получа заповед...
Знаеш откъде...
Когато те отстранят,
вече няма да ти е смешно!
Няма да се смееш, нали?
- Божичко, Марци... - Да не си посмял...
Никакъв Марци не съм ти, мамка му!
Хлапето просто носеше значката.
Без политическа умисъл или демонстрация.
Така пише в статията.
- Трябва да отговорим. - Как?
Да направим изявление...
Не знам как, можеш да се извиниш.
Анико? Прослушване ли?
В края на годината?
Не, Анико!
Не мога да повярвам...
Марта.
Ти беше там. Разкажи какво се случи.
Да, бях там. Точно така беше.
Разбирам раздразнението на директора.
Разбирам, че то трябва да се излее някъде.
Усещам тежестта на проблема.
Факт е, че...
Момчето носеше значка с националните цветове.
А момчето...
Наистина...
Той просто онемя.
Не знам какво ще се случи с нас.
Аз...
Със смяната на дограмите...
С мястото за колелета...
С училищната екскурзия...
Направо съм откачил...
Недей да се притесняваш. Утре никой няма да си спомня.
Какво мислите за историята със значката?
Натъжих се, когато разбрах.
Мен ме радват подобни малки неща,
които показват, че съм унгарец.
Националеният ни символ... Спомням си събитията.
Не бива хората да бъдат наказвани за подобни неща.
Все едно да накараш някого да си свали кръстчето.
Ужасна постъпка, а той не мисли за мъст.
А би могъл да си потърси правата.
Имам национално самосъзнание
и не искам да променям това.
Значката е символ на революцията и на Унгария.
Политиката няма място в училище,
но това очевидно е неизбежно.
Вече няма добри учители.
Младите хора трябва да познават патриотизма и вярата.
Родолюбието е много важно, за да познаваме корените си.
От друга страна,
значката е малко патетична.
Не мисля, че това ни прави патриоти и родолюбци.
От училище не съм носила значка.
Нося я на 15 март, гордея се с нея,
но не на други празници, защото не ми идва отвътре.
Събота
Хайде да отидем на сянка.
Там е сенчесто.
- Къде? - Там.
Твърде сенчесто е.
Вземи решение какво искаш. Слънце или сянка?
Искам да се пека, но ни трябва сянка.
Или едното, или другото. Просто е.
Проверих, слънцето ще напече в 11,25 ч.
Ще напече точно на това място.
- Трябваше да донесем чадър... - Много сме далеч от басейна.
- Добре, оставаме тук. - Недей да се разстройваш, скъпи.
Докато плувах, размишлявах над разговора с директора.
При извънредни обстоятелства, като болест...
Давай по същество.
Зрелостникът може да се яви повторно.
Изобщо ни слуша.
Какво прави?
Събира умрели калинки.
Не са умрели, преструват се.
Защитна реакция.
Извинете... Здравейте.
Не искам да ви притеснявам...
Видях ви и исках да ви кажа, че...
Подкрепяме ви.
Извиняте, познаваме ли се?
Аз съм бащата на Габор Маклари от гимназията ви.
- С Абел са съученици. - Габор Маклари...
Запуши си ушите. Искам да ви кажа...
Да вървят на майната си!
Ние сме унгарци.
Какво лошо има в това?
Довиждане.
Ало?
Да, аз съм.
Да?
Извинете, не ви чух. В кой кабинет?
Наистина ли? Аз...
Да.
Много благодаря.
Не е за вярване, не знам какво да кажа.
Да, имам подходящо образование.
Чудесно. Много благодаря.
Здрасти, Янка.
Здравей.
Как мина фестивалът?
Абел, какво става?
Какво?
Какво си мислеше?
- В какъв смисъл? - Осъзнаваш ли какво направи?
Какви са тези глупости, че Якоб се е заяждал с теб?
Видях го на един сайт.
"Будапещенски зрелостник скъсан на матура, заради значка."
Какво е това, мамка му?
- Наистина се заяде с мен. - Заради значката?
Заради нея също.
Откъде ти хрумна тази глупост?
Якоб се опита да ти помогне, защото видя колко си зле.
Знаеш, че е вярно. Не си учил, хубаво.
Действай както искаш, но какво ти е направил той?
Нищо! Има две деца, а го уволниха заради теб.
- Как можа? - Той обиди баща ми.
Как?
Нарече го "тъп привърженик на Орбан".
- Не спира да го обижда. - Как?
Прави го зад гърба ми.
Не смее да ми го каже в очите, но аз го чувам.
Какво казва? Че поддръжниците на Орбан са тъпи?
По дяволите! Престани да се правиш на светица.
- Знам мнението ти за баща ми. - Има ли значение?
Всъщност ми е все тая.
Искам да знам защо разби живота му...
Влюбена си в него, мамка му.
Даже в сънищата си пак виждаш брадатия скапаняк.
- Теб какво те засяга? - Как какво?
- Мислиш, че не ме засяга ли? - Да.
- Пука ми, та той е на 40 г... - Мен не ме мисли.
Защо? Значи да не се притеснявам?
- Не искам да имам нищо общо с теб. - Хубаво.
- Винаги се грижа за теб. - Не ми пука.
Като онзи път... Някой можеше да те нарани.
По-добре да ме изнасилят,
отколкото да съм приятелка на интригант като теб.
Не можеш да говориш сериозно.
Напълно съм сериозна.
Ако не си признаеш, забрави, че ме познаваш.
- Здравей. - Здрасти...
- Децата? - Спят.
Извинявай. Как така?
Изморени са.
Къде ходихте?
Знаеш ли къде?
На площадка ли?
Защо не ми каза за хлапето?
За кого? За Абел Трем ли?
- Никога не ме питаш за работата ми. - Моля?
Не исках да прозвучи така. Аз също не обсъждам работата си.
Но това се случва понякога.
Зрелостниците се провалят. Може би имаме двама скъсани за 11 г.
Моля те, седни.
Няма ли да излизаш?
Като станат децата, багажът е готов.
Вир-вода съм.
Е?
Наистина ли не каза нищо?
- Ти също ли ще ме тормозиш за това? - Кой друг го прави?
Никой. Аз съм спокоен.
Ще ме уволнят.
Харгитай иска да ме съсипе. Но иначе никой не ме тормози.
Не си заслужава за една заплата от 500 евро.
- Ще се справим. - Да.
- Мария и мама ще помогнат... - Не.
Никой няма да ни помага. Не е приемливо.
Има ли истина в статията?
Колкото истина има в медиите,
в политическите брифинги или в речите на Орбан.
Защо си го питал за значката?
Ако носеше шапка, щях да го попитам за нея.
Освен ако не бяхме в синагога.
Ако валеше сняг, щях да го попитам за времето...
Спри да викаш, ще събудиш децата.
Не съм го провокирал. Нормално е да задаваш въпроси
когато нещо не е ясно.
Но въпросите могат да засегнат някого.
Какво искаш да кажеш?
Че не виждаш нищо отвъд собствения си егоизъм.
Хубаво.
Искам да живея в свят, в който задаването на въпроси
не се счита за опит да обидиш някого.
Но светът не е такъв.
Всичко е в главата ти и собствените ти мисли.
Които никой не познава.
Дори ние.
Знаеш ли колко е унизително?
Знаеш ли?
11 години.
Всичките ми ученици от последните 11 години...
Моят клас, моите деца...
Сега всички ме смятат за гадняр.
Водно конче...
Детският център...
- Моля? - Там ходихме
Онази в парка ли?
- Точно там тичах. - Знам, видях те.
Така ли? И не ми се обади?
Телефонът ми беше у мен.
Не знам.
Седях си...
Видях те как тичаш,
но беше далеч.
Точно както в момента.
Но аз съм тук.
Не, не си.
От теб получавам само въпроси.
А те нараняват, защото показват, че не си тук.
"Спят ли децата?"
"Защо са изморени?"
"Ще излизате ли? Има ли нещо за ядене?"
"Къде стои маслото?"
Не знаеш кое дете ходи на плуване и кое на пеене.
Защото имаш очи единствено за скапаната си омраза и тъга.
Да, може би онова момче наистина се е почувствало засегнато.
Добър вечер. Абел тук ли е?
Добър вечер. Не е у дома.
- Добър вечер. - Добър вечер.
Учителят на Абел. Търси го.
Не знаем къде е.
Опитахте ли се да му се обадите?
Нямам номера му. Секретарката ми даде адреса.
Исках да разговарям с него.
Един момент...
06302942217.
Понякога не си спомням собствения си номер...
Едно време знаех всички телефони наизуст.
Както вие знаете всички дати.
- Извинете, не ви слушах. - Заповядайте.
- Не искам да ви безпокоя. - Моля ви.
Можете да му се обадите от неговата стая.
- Искате ли нещо за пиене? - Не, благодаря.
- Не вдига. - Заповядайте.
- Не искам да ви безпокоя. - Може да го изчакате.
- Ще си дойде всеки момент. - Няма проблем.
Хапнете си домашен щрудел.
- Ще се събуя. - Недейте.
И без това не успях да изчистя днес.
Мръсно е, така че...
Не живеем в бунище...
Преди три дни изчистих.
Кажете ми, моля...
Според вас кой чисти у дома?
Нима не си личи?
Домът ви е много хубав.
Имате много картини...
Наследство са ни.
Да...
Някои са наистина ужасни.
Но са ни наследство, така че... Като онази там...
А разправя, че аз излагам семейството.
Свикнал съм с тях.
Човек забелязва само предметите на нивото на очите.
Същото е и с къщите.
Сигурен ли сте, че не искате питие?
- Бих пил едно кафе... - Веднага се връщам.
Знам, че е късно, но...
Абел ще се яви на изпита.
- На матурата ли? - Да.
- Имате предвид поправката. - Не...
Счетоха обстоятелствата за необичайни.
Затова ще се яви отново.
Ще бъде със свободен достъп. По принцип винаги са такива.
Просто никой не ходи.
- Не мога да повярвам. - Директорът ми се обади.
Директорът...
Щастливи сме, че Абелю ще продължи образованието си.
В наши дни това е важно...
Всичко остава безнаказано в тази държава.
Наистина, г-н Трем.
Някой понася ли си наказанието?
Можете да го изчакате отвън.
Несправедливо е.
Знаете, че е така.
Несправедлив е бил изпитът му.
Значи всички трябва да се явят отново.
Нима не искате Абел да учи висше?
Така ли мислите? Аз съм му учител, знам на какво е способен.
Изпитвал съм го устно и писмено.
Затова ли се провали?
Значи се е провалил заради значката?
Защото съм я забелязал?
- Празни приказки... - Или съм лош учител...
- Ще се яви отново, и толкова. - Брътвежи...
Брътвежи...
- Каза ли ви? - Какво?
Че съм гледал злобно значката и всичко, което са написали...
- Да. - Нима?
Знаете ли как я погледнах? Както в последните 11 г.
- Защо да се занимавам с нея? - Нужно ли е това?
- Е? - Да, нужно е.
Аз също чета "независима" преса.
- От нея вдигам кръвно. - В сравнение с пропагандата ви...
За вас това не е сериозна преса.
По-скоро е жълта медия.
Вижте... Поне за едно се съгласете...
Не ви хареса значката, нали?
Той я беше оставил там.
Беше...
Преди 20 г...
Да.
- Бях на 18 г., когато премиерът ви... - Той е и ваш.
- Не, не е. - Точно така.
Не е ваш. Върнете тогава Ференц Дюрчени.
- И другите глупаци... - Може ли да довърша?
- Ще бъде чудесно. - Може ли да довърша?
По време на изборите
вашият премиер и поддръжниците му караха избирателите
да носят значки като отличителен белег.
Ето защо за вас е такъв проблем - не сте носили значката.
Нося я само на Националния празник.
Браво на вас. Какво искате от мен?
Нямам против значката,
но никой не е поставял страната на колене така бързо.
Какво ако вие я бяхте сложили? Представете си...
Вие не сте гласували за тази партия.
Какво щеше да стане, ако на изборите носехте значка?
Какви мисли предизвиква у вас тази значка?
- Искате ли да ви кажа? - Да, но бъдете честен.
Защо?
- Да не мислите, че лъжа? - Не.
Тогава защо го казахте?
- Извъртате думите ми. - Не е вярно.
- Напротив. - Значи само вие можете да спорите?
- За да покажем истината. - За корумпираната държава ли?
- Недейте да замесвате държавата. - Защо? Винаги е едно и също.
Обаждате се някъде и хвърчат глави.
Мислите ли, че съм се обадил?
- Знам, че сте се обадил на Марци. - На директора ли?
Разбира се. Но не ви дължа обяснение.
Точно така, обадих се на самия Виктор Орбан.
"Здрасти, Виктор. Синът ми го скъсаха на матурата..."
Точно така, обадили сте се.
В известен смисъл...
Може ли сега да ви разкажа?
Нали знаете, че аз също мога да разговарям с пресата.
Значката...
Абел, големият патриот, нали?
- Според вас синът ми не е ли патриот? - Какво е патриотизмът за вас?
Да се гордееш с родината си, както се гордееш със семейството си.
Вие с какво се гордеете?
Вечната параноя.
Синът ви от години преписва.
- Така ли? - Да.
Щом сте забелязали, е трябвало да го скъсате...
Преписваше дословно.
Хубаво, за това има две възможности.
Или не става по история, или вие сте го нарочили
- заради родителската среща. - Родителската среща ли?
Оттогава ме смятате за расист.
- Никога не съм казал подобно нещо. - Смятате Орбан за диктатор.
Никога не съм го наричал така в час.
А хората с различно мнение за фашисти.
Никого не съм наричал фашист.
- Изпълнен сте с омраза. - Верен съм...
Как можете да живеете, така изпълнен с омраза?
- Но едва ли разбирате... - Как живеете с тази омраза?
- Недей да затваряш - Как не го е хванал рак?
- Бихте ли прекратили? - Какво искаш, мамка му?
Да затворя прозорците си, защото либералът тук ми крещи.
- Това е моят дом. - Най-добре да си вървя.
- Или нещо не съм разбрал? - Гордея се с честността си.
- Едва ли ме разбирате. - Чувал съм ги тия...
Не си задавате въпроси, интересува ви само миналото.
- Изпълнен сте с омраза, и толкова. - Вие не сте ли?
Не можете да приемете, че Абел е носил значката.
- Беше я забравил там. - Няма значение.
Напротив...
Защо изобщо споря с промит мозък, последовател на Орбан?
Попитайте Джордж Сорос за кого да гласувате...
Разбира се, имате ли му номера?
Има два типа хора - патриоти и предатели.
- Вие принадлежите към тъпанарите. - Точно така.
Като този, който слиза по стълбите.
Абел?
Къде беше?
С майка ти се поболяхме.
Не си вдигаш телефона.
Директорът се обади.
Можеш да се явиш на изпита отново.
Как така?
Обявиха случая за извънреден.
Ще ти позволят да се явиш отново.
- Кога? - Вдругиден. Във вторник.
Вземи си бележка и разбий. Индустриалната революция.
Трябва да изкараш отличен.
Не бива да се проваляш. Всички ще са там, пресата също.
Но татко...
Какво?
Не мога да го направя.
Моля?
- Не мога да го направя. - Защо?
- Научи си всичко. Ще ти помогнем. - Не мога.
Не го приемам. Длъжен си.
- Не знам нищо. - Не изпадай в истерия.
Извади записките и започни да учиш.
Не разбираш ли?
Нищичко не знам.
Опитах се, но...
Четох, повтарях много пъти, но просто...
Няма да стане, не знам нищичко.
На матурата също не знаех нищо.
Излъга ли?
Просто... Не мога да го запомня.
Не влиза в тъпата ми глава.
- Другите как могат? - Аз не мога.
Изобщо не влиза в главата ми.
Дори не го разбирам.
- Каква е тази тъпотия? - Достатъчно.
Не разбираш ли?
Аз съм глупак.
Нищичко не знам. Нищо не влиза в скапаната ми глава.
Не знам какво да правя с тъпата си глава.
Тъпа глава, нищо не влиза в нея.
Аз съм глупак... Тъпанар.
- Аз съм просто един тъпак... - Стига, синко.
Тъпата ми глава...
Спри, синко...
Аз съм един никаквец.
В неделя нищо интересно
Добро утро. Искам да видя елегантност и прецизност.
Понеделник
Трябва да добавим цвят през идната седмица.
Книги, филми, изложби и т.н.
Миналата седмица спечелихме читатели с петте любими филми на министъра.
Трябва ни нещо подобно. Роби?
Сега ли си пишеш речта? Слушайте.
Едно нещо е много важно.
Трябва да работим като екип. Ясно ли е?
А не като депресирани книжни червеи, забити в клавиатурите си.
Запознайте се с Ерика Хайнал - най-новия член на екипа.
Вероятно сте чели статията й за зрелостника.
Ако не сте, ви уволнявам.
Да я приветстваме.
Ерика е от Трансилвания, ако обичате ракия и сланина,
тя е вашият човек. Благодаря, залавяйте се за работа.
Само още нещо. Нямаме дрескод, но...
Маратонките са подходящи за тичане по алеите на о-в Маргит.
Тук няма да се налага да тичаш.
Вятър вее, всичко спи.
Всичко спи, само огънят бди.
Недейте да го гасите, нека да гори.
Може никога да не видим пак неговите искри
Чуйте камбаната да звъни - динг-донг, динг-донг.
Вторник
- Добро утро, господине. - Добро утро.
Съжалявам.
Моля ви. Отдръпнете се.
Направете път. Тук се провежда матура.
Дами и господа, моля направете път.
Отдръпнете се. Моля ви.
Моля ви да преместите камерата.
Отдръпнете се. Госпожо, бихте ли отстъпили?
Благодаря.
Абел.
- Добро утро. - Добро утро.
Изтегли си билет.
Би ли ни казал номера и заглавието на темата?
Седем.
"Опишете монголската инвазия,
според съвременните открития."
Много хубава тема.
Седни. Имаш 30 минути да се подготвиш.
26 август
Какви ги вършите? Веднага излезте от басейна.
Малки копеленца!
- Не е за вярване. - Хайде.
- Давай. - Дръж се здраво.
Изкачи се.
Бързо.
Да вървим към езерото.
Хайде.
На татко
Превод ДЕНИЦА ЙОРДАНОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО