Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EHRENGARD: UMIJEĆE ZAVOĐENJA
Molim vas, budite mirni.
Ne mogu vjerovati da vam nije potreban kratak predah.
Jeste li opet poravnali haljinu?
Ako jesam, bilo je slučajno.
Ostanite mirni.
Nešto nije u redu?
Da vas moj suprug vidi, odrubio bi vam glavu.
Dobio sam dojam da veliki vojvoda želi da zabilježim vašu ljepotu.
Onda ne može cjepidlačiti.
Eto.
Predomislili ste se?
Bojim se da ipak želim zadržati glavu na svom tijelu, Vaša Milosti.
Moram vas zamoliti da sjednete uspravno.
Ovo traje cijelu vječnost.
Istina.
- Za pravi portret treba vremena. - Primijetila sam.
Kao i za zavođenje.
G. Cazotte.
Gđice Zimmermann.
G. Cazotte!
- Kasnite sa stanarinom. Ako ne platite... - Draga gospođo...
Zar vam nisam ponudio naslikati portret? Da znate vrijednost...
Ne želim svoj portret, želim novac.
Uskoro stiže. Vjerujte mi.
Nasmiješite se, dan je divan. Sve je sjajno.
Vaše Milosti, počašćen sam ovim pozivom.
Hvala što ste me primili.
Ushićen sam pozivom. Zaista ushićen.
Hvala.
Vaše Milosti, oduševljen sam i počašćen pozivom. Hvala vam.
Slikar.
Nadam se da ste zadovoljni portretom, Vaša Milosti.
Slikar?
Predivno, zar ne? Izgleda baš poput nje.
A ujedno i ne.
Ne znam ništa o tome. Ako ti tako kažeš...
Zanimljivo. Rekli ste: „A ujedno i ne.”
Vjerujem da bi umjetnost trebala biti više od preslike života.
Kao pjesma koju ne možete do kraja razumjeti, ali...
- O čemu govorite? - Isprike. Ime mi je Cazotte.
Naslikao sam portret. Umjetnik, slikar, čovjek i ostalo. A vi ste?
Molim lijepo.
Moja kći.
- Vaša kći. - Da.
G. Cazotte.
Izgledate snuždeno. Zar se ne zabavljate?
Naravno, Vaša Milosti.
Molim vas, recite mi u koga zurite.
Zurim li?
Da, i to veoma očito.
Možete mi sve reći.
Nisam ljubomorna. Naprotiv.
Uživam slušati o tuđim strastima.
Recite mi sve detalje.
Zapravo vidio sam jednu...
mladu damu.
- Gdje? - Eno je.
Da, Ehrengard.
- Ehrengard. - Da, divna je.
Otac joj je bio pobočnik mog svekra.
- Prilično stroga obitelj. - Zaključio sam to, da.
Je li joj se svidio portret? Je li očarana vašim talentom?
Ne, ne bih rekao.
Siroti vi.
Nemojte se obeshrabriti.
Jedan mi je mladić nedavno rekao da za zavođenje treba vremena.
Kao i za slikanje portreta.
Zapravo sam vas zato i pozvala večeras.
- Zbog novog portreta? - Ne, nego vašeg umijeća zavođenja. Dođite.
Sjećate li se mog sina?
- Zgodan mladić, Vaša Milosti. - Doista.
Trebamo vašu pomoć.
- Stvarno? - Da.
- Je li vam poznat Zakon o nasljeđivanju? - Nije.
To sam i mislila. Recimo da naše pravo na prijestolje nije neosporivo.
Sjećate li se da bivši veliki vojvoda nije imao djece?
- Ne, ja... - Slušajte.
Tako je bilo, a moj muž nije izravni potomak.
Došlo je do zavade oko prijestolja između rođaka,
a moj je suprug pobijedio. Eno jednog od njegovih rođaka.
Grof Marbod i grofica Orsyla.
Motre nas okom sokolovim.
Problem je što je veliki vojvoda teško bolestan.
- Liječnici mu ne mogu pomoći. - Žao mi je, Vaša Milosti.
Da, stvarno tužno.
Moj bi sin trebao naslijediti prijestolje, no ne može budući da nije oženjen.
Možda u drugačijim okolnostima, ali...
- Niste čvrsto ustoličeni. - Tako je.
Kako ja mogu pomoći, Vaša Milosti?
Pogledajte mog sina.
Pogledajte mladog princa i kako se dame skupljaju oko njega.
No on jedva obraća pozornost na njih.
Ni ne smiješi im se.
Ljubavni život, erotika... To ga nimalo ne zanima.
- Shvaćam na što ciljate, Milosti, ali... - Ali što?
Plemenito voće sporo sazrijeva.
Već sam vam rekla da nemamo vremena.
Princ Lothar uskoro mora pronaći suprugu
ili će prijestolje dobiti
rođak mog supruga.
Veoma je zbunjujuće, ali takva su pravila.
- Samo malo... Da. - G. Cazotte, vaš je zadatak...
da probudite strast mog sina.
Njegovu belle passion.
- Ja? - Nema boljeg čovjeka za taj zadatak.
- Ne znam je li to istina. - Naravno da jest.
Navedite svoju cijenu.
Nije stvar u novcu, Vaša Milosti.
Moram inzistirati da budete nagrađeni za svoj trud.
Bilo što.
Upotrijebite maštu.
- Ehrengard. - Ehrengard?
Naslikao bih njezin portret.
Možda to možete dogovoriti.
Dobro.
Dat ću sve od sebe.
- Ali morate mi reći sve detalje. - Naravno, Vaša Milosti.
Zadržite ostatak.
Netko će s dvora sutra pokupiti ostatak mojih stvari.
Ispričavam se.
Zovem se Cazotte. Umjetnik sam.
Poznajem vašu majku i baš sam šetao vrtom.
Nemam loše namjere.
Ali kad sam vas vidio ovdje, činilo mi se...
Oprostite, ali izgledali ste tužno.
- Žele da se oženim. - Tko?
Majka i otac.
- Svi. - Ajme.
A vi to ne želite?
Ne.
Jer želite svoju slobodu. Naravno.
Što ako vam kažem da ste,
uz dužno poštovanje,
pogrešno shvatili?
Ono što vidite kao...
zatvor...
zapravo je oslobođenje.
Dopustite da vam pokažem neke skice, Vaša Milosti.
Ljubavni život.
Da. Ta je dobra.
Vidite li poeziju?
- Sviđa vam se. Vaša je, zadržite je. - Da.
Uspio sam zadobiti prinčevo povjerenje.
Vaša Milosti, moja mi čast zabranjuje da vam otkrijem detalje
naših razgovora tih dana i noći.
Dovoljno je samo reći da sam mu pobudio maštu najbolje što sam mogao.
Sjećam se da sam recitirao odlomke Dekamerona i Canterburyjskih priča
o mlinaru i ženi iz Batha.
O nevjerojatnoj ljepoti koja se može pronaći,
o svilenkastim ružinim laticama, nabujalim srcima punima krvi
i o paljenju svijeća bakljom.
Predložio sam da ode na put.
Put?
U dvorac u Leuchensteinu.
Idem onamo slikati obiteljski portret. Poveo bih princa i upoznao ga s kćerima.
Uz vaše dopuštenje, naravno.
Već smo pokušali s Leuchensteinom. Užasne su, nemaju nimalo šarma.
Ne i najmlađa.
- Ludmilla. - Ali ona je samo dijete.
Vrijeme leti, Vaša Milosti. Sljedeći tjedan puni 18 godina.
Stvarno?
Dobro poznajete obitelj?
Da, davno sam slikao njihove portrete.
Samo ste ih slikali?
Vaša Milosti, kakvo mišljenje imate o meni?
Nemojte si postaviti previsoka očekivanja.
Nemam očekivanja. Ali nada postoji.
Vaša Milosti, mislio sam da biste mogli ovo odjenuti.
Odjenuti se kao seljak?
Ne, kao moj naučnik. Ali da, radi anonimnosti.
Možete procijeniti Ludmillu bez tereta vlastite titule.
Kakva je? Ona je poput ruže
čiji bogati miris
nedužno mami prolaznika da je ubere.
Ali još je nitko nije ubrao.
Zatvorite oči i zamislite najljepšu ženu koju možete.
Ruka joj je tako čvrsta i bijela.
Kukovi.
Koljena.
Gležnjevi.
Njezin baršunasti glas i nježan dah.
Jeste li spremni, Milosti?
Dobro. Idemo.
Vaše Milosti, mislim da je to to.
Moramo samo napraviti jednu malenu izmjenu.
Princezo Ludmilla, procvjetali ste velikom brzinom.
U samo dva mjeseca otkako sam bio ovdje, potpuno ste se preobrazili.
Ako bih vas mogao zamoliti da ostanete sami još kratko,
napravio bih neke izmjene.
Mama, tata, smijem li?
Bojim se da ću vas morati zamoliti da napustite prostoriju, Vaše Milosti.
Da bih prikazao njezinu jedinstvenu ljepotu,
morat će se odvojiti od svoje uloge najmlađe u obitelji.
Dođite.
- Moramo približiti stalak. - Da, gospodine.
Da vidimo.
- Rumenim se. - Nemojte.
- Obećajte da mi lice neće biti crveno. - Obećavam.
Nećemo pretjerati s crvenom. Molim vas, podignite bradu. Tako.
Moram vam reći koliko sam sretan.
Nikada nisam imao ovako nadarenog naučnika.
Ima umjetnički duh kakav dosad nisam vidio.
I oprostite, ali...
Nije li naočit?
- Da, baš je naočit. - Veoma.
Naočit je i veoma nadaren. Nalazi ljepotu gdje je drugi ne vidi.
To je talent.
Sama srž talenta.
To je predivno. Zapravo je njegova ideja bila doraditi vaš portret.
- Nije. - Jest.
„Niste je zorno prikazali.
U njoj se skriva još veća ljepota.”
- Nije to rekao. - Jest.
I morao sam se složiti.
- Ne. - Da.
Ali baš je šteta.
Šteta što je tako sramežljiv.
No to je odlika većine velikih umjetnika, zar ne?
- Ne znam. - Jest. Uvjeravam vas da jest.
- Odakle je? - Odakle?
Plemenita je roda.
Poput vas.
Vrijeme je da otkrijete svoj identitet, Vaša Milosti.
- Ja? - Ne, ne.
Pobrinite se da ne uznemiravaju princezu.
I nestali su kao dva razigrana psića.
Ne!
Dođi.
Šetali su vrtom dvorca.
Vi ste genijalac, g. Cazotte.
Vaš je sin u sebi već nosio čežnju, ja sam je samo probudio.
Učinili ste našoj lozi veliku uslugu.
Zaista mi je bilo zadovoljstvo.
- Molim vas, znajte to. - Da.
Dobro.
- Što je to? - Bojim se da vas moram razočarati.
- Razočarati? - Razgovarala sam s generalom.
Ne dolazi u obzir da naslikate portret njegove kćeri.
Budite sretni što nisam spomenula vaše ime. Bio je bijesan.
Razumijem.
- Jao, jeste li... - Nikako, Vaša Milosti. Nikako.
Bilo mi je zadovoljstvo pomoći, ali ne morate mi platiti.
- Ali vjenčanje. - Da.
Vjenčanje mog sina. Morate prihvatiti poziv. Inzistiram.
Prihvatite ove blagoslovljene i posvećene prstenove.
Razmijenite ih i neka zauvijek budu simbol neraskidiva saveza
koji ste danas sklopili.
Ludmilla, u ime Oca, Sina i Duha Svetoga,
uzimam te za svoju zakonitu suprugu.
Lothare, u ime Oca, Sina i Duha Svetoga,
uzimam te za svog zakonitog supruga.
Zajednicu koju ste sada sklopili
proglašavam zakonitom u ime Oca, Sina i Duha Svetoga.
Amen.
Svi vi koji ste se ovdje okupili
svjedoci ste zakonitosti ovog neraskidivog svetog saveza.
Što Bog združi, čovjek neka ne rastavlja.
Amen.
Stoj!
G. Cazotte, spakirajte stvari i pođite s nama.
Vaša Milosti.
- A, tu ste. - Izgledate uzrujano.
Nasljednik je na putu.
- Čestitam. - Ne, nije za čestitanje.
- Nije? - Ne.
Termin je krajem svibnja.
- Da? - Da.
- To je za četiri mjeseca. - Da.
Četiri mjeseca, a ne devet.
Smijete se?
- Zar ne vidite da je to skandal? - Da, ispričavam se.
Bog, Naš Gospodar, veliki umjetnik,
ponekad slika Svoje slike kako bismo ih cijenili izdaleka.
Za 150 godina situacija u kojoj se nalazite činit će se kao idila,
osmišljena na radost gledatelja, no sad vam je to preblisko...
Poštedite me gluposti.
Oprostite, pokušavam reći da bi se svi vaši podanici razveselili
kad bi čuli za problem koji vas muči jer svi vole priču o mladim ljubavnicima.
Već sam vam rekla koliko je teško bilo zadržati vlast nad Babenhausenom.
- Zbog rođaka... - Marboda.
Promiskuitet je možda prihvatljiv u vašim krugovima,
ali u našem je to smrtna presuda.
Princ Lothar bit će razbaštinjen ako se otkrije da je dijete začeto izvanbračno.
- Što ćete učiniti? - Nemam pojma.
Vaš sin i njegova žena trebali bi nekamo otići u tajnosti.
Daleko od očiju javnosti.
Skriti se?
Da. To bi trebalo biti moguće.
- Da, ali zašto? - Da držimo puk u neznanju.
U neznanju?
Da, objasnio sam vam kako zavođenje može biti vrsta poziva.
Da.
Trebalo bi biti moguće zavesti mase na isti način.
Mnogo govorite, a malo kažete. Jeste li svjesni toga?
Na neki se način osjećam odgovornim.
Zamolili ste me da vašem sinu otvorim oči i pokažem ženski šarm.
Samo oči, ništa drugo.
Ali Vaša Milosti, providnost se umiješala da nam pomogne.
Moramo ostati na istoj strani.
Znam kako to riješiti.
Najprije vi i Njegova Milost morate obavijestiti narod.
Cijenjeni građani Babenhausena...
Datum sretnog događaja trebao bi biti nekada u...
...u mjesecu rujnu.
Obznanit ćete da princeza Ludmilla prema savjetu liječnika
mora mjesecima mirovati.
- Da mora živjeti u spokoju. - ...spokoju.
Spokoju? Ali gdje?
Na meni je da pronađem što osamljenije i skrovitije mjesto.
Daleko od svijeta.
I da sve uredno posložim.
- Pobrinut ćete se i za uređenje? - Da.
Iznimno je važno da nitko ne vidi princezu Ludmillu
do šest mjeseci nakon rođenja djeteta.
Bit ću ondje cijelo to vrijeme.
Da bi sve teklo prema planu.
- I moći ćete to učiniti? - Da.
- Uf. - Već ste počeli sumnjati.
Ne, Vaša Milosti. Sad mi je sinulo
da će princeza Ludmilla trebati posebnu dvorsku damu.
Ne ove uobičajene tračbabe s dvora, nego nekoga pažljivo odabranog.
- Nekoga komu možemo vjerovati. - Naravno.
Mora biti plemenita roda, imati obrazovanje i pojavu
koja bi opravdavala odabir.
- Slažete se? - Da, naravno.
Nadalje, mora biti mlada i draga
jer će princeza tijekom svoje osame željeti družbenicu
svoje dobi i temperamenta.
A gdje ćemo pronaći ugodnu mladu djevojku plemenita roda,
uzvišena uma i besprijekorno čista srca...
Opet to činite. Samo govorite...
Ispričavam se. Znate li takvu damu, Vaša Milosti?
Imate li koga na umu?
- Ehrengard. - Moj Bože. Naravno.
- Strašni ste, g. Cazotte. - Kako to mislite, Vaša Milosti?
Namjeravate je zavesti.
Ne.
U pravu ste.
Istina je.
Dugujem vam istinu jer ste jedna od rijetkih osoba koju sam upoznao
koja razumije umjetnike.
Istina je.
Oprostite, ali mogu li vas upoznati sa svojim mislima?
Izvolite.
Vidim je.
Mlada žena u bijeloj halji, kći ratnika
u čijem svijetu umjetnost i umjetnici nikada nisu postojali.
Upravo zato, poput Michelangela uzvikujem:
„U tom je bloku mramora zarobljeno moje najveće djelo.”
Ostavimo postrani Michelangela, mramor i ratnicu u bijeloj halji,
ali Schreckensteini su luterani i veoma su strogi.
Praktički puritanci.
Svi su vojni časnici.
Nećete joj se približiti.
Možda.
- Ovaj put ciljate previsoko. - Moguće.
Ali ne sumnjam.
Onda je možda vrijeme za okladu.
Okladu?
Ehrengard vam se neće predati.
A ako uspijem?
Osvojite li Ehrengard, ponudit ću vam doživotno zaposlenje na dvoru.
Nadalje, moći ćete odabrati gdje želite živjeti.
Moći ćete ići onamo i trabunjati koliko vam srce želi.
A ako izgubim?
Opet ćete naslikati moj portret.
I tad me nećete moći odbiti.
Dogovoreno.
Veliki vojvoda i ja sjećamo se vaše odane službe njegovu ocu.
Bio je to vrhunac moje karijere.
Ne smijete nikomu otkriti o čemu je ovdje riječ.
Čak ni velikom vojvodi.
Molim vas, recite mi, kako ste uspjeli procijeniti vrline moje kćeri?
Iskreno, g. generale, za to je zaslužan moj pouzdanik.
G. Cazotte.
Vidio sam...
da je preda mnom...
mlada valkira.
Odgojena prema najstrožim vojnim pravilima.
Jedina djeva u dugom nizu ratnika.
Gotovo nevjerojatno prikladan moćni bijeli anđeo
koji će sa svojim vatrenim mačem braniti raj mladih ljubavnika.
Zanio sam se, ali Ehrengardina je snaga impresivna.
I vidim odakle ona dolazi.
Dosta je ovih gluposti.
Bilo kako bilo...
Nijedan Schreckenstein nikada nije odbio svog vojvodu.
Cijela vam je naša obitelj iznimno zahvalna.
Ehrengard. Spakiraj svoje stvari.
Naravno, oče.
- Imam jednu molbu. - Da?
Mogu li se oprostiti od Kurta?
Kurta?
Svog zaručnika, Vaša Milosti.
Naravno da se možete oprostiti od zaručnika.
Hvala još jednom, Ehrengard.
Čast mi je služiti svojoj zemlji.
Sjajna ste djevojka. Zar ne, g. Cazotte?
- Da. Apsolutno. - Da.
Lijepo spavajte, Ehrengard.
I vi, Vaša Milosti.
Da, lijepo spavajte, Ehrengard.
Bonne nuit.
Kakav pompozan šarlatan.
- Našao sam zabačeno mjesto. - Da?
Rosenbad.
- Rosenbad? - Da.
- Napušten je generacijama. - Upravo tako.
Dobro došli.
Naš liječnik, profesor Putziger.
Ostat će ovdje paziti na princezino zdravlje.
Učitelj jahanja, g. Podolski.
I naravno, glavna dvorska dama, grofica Poggendorf.
Oduvijek mi je najodanija.
I Ehrengard.
Ali Ehrengard poznajete.
Želim vam mnogo sreće.
Očistite zrcalo kad uhvatite vremena.
Idemo u hodnik. Držite vrata zatvorena da ne stvaramo propuh.
- G. Cazotte? - Da?
- Mogu li vas nešto pitati? - Naravno.
Jeste li vi neka vrsta dvorske sluge?
Ne, nisam. Služim samo umjetnosti.
Ja sam slikar.
Ulazni hodnik.
- G. Cazotte. - Da.
Sjećam se gdje sam vas prvi put vidjela.
- Da? - Na velikom balu.
Stajali ste pokraj portreta velike vojvotkinje.
Ne sjećam se.
Inače dobro pamtim lica, ali ne sjećam se vas te večeri.
Ne želim vas uvrijediti, ali...
Uvrijediti me?
Činite što želite.
A sad mašite! Mašite!
I nasmiješite se.
Ajme, ovo je poput bajke.
Drago mi je to čuti.
Pokušao sam stvoriti mjesto na kojem će naša princeza donijeti Kupida na svijet.
- To je za mene? - Da, jest.
- Hvala. - Nema na čemu.
Cazotte.
Vaša Milosti,
na našem se malom dvoru brzo razvila romantična atmosfera.
Kad je riječ o odnosu princeze Ludmille s njezinom novom dvorskom damom,
princeza opijena slatkoćom života...
Kao pčela na putu do košnice...
...u njoj ne vidi ništa doli rođene sestre.
- Je li istina da ti je zaručnik vojnik? - Da.
Sigurno se bojiš. Što ako ga jednog dana pošalju u rat?
To je dužnost vojnika.
Poučila sam ga mačevanju. Svi u mojoj obitelji to znaju.
Zauzvrat me naučio pucati iz pištolja.
Da. Mnogo puta.
Želiš li djecu?
A što se tiče naše oklade, Vaša Milosti, moram vam iskreno reći
da je napredak spor i nema mnogo pomaka.
G. Cazotte.
A, Ehrengard.
Rano ste ustali.
Da. To mi je navika.
Idete li jahati?
- Molim? - Idete li jahati?
Želite sa mnom?
- Ako radije želite jahati sami... - Ne.
Ne, ne. U redu je...
Mislim da bi to bilo u redu.
Samo da razmislim.
Naravno, zašto ne?
- Dobro jutro, g. Podolski. - Dobro jutro, g. Cazotte.
- Možete li pripremiti mog konja? - Vašeg konja?
Dajte mi istog kao i jučer.
Kao i jučer?
Bilo kojeg konja.
Da, gospodine.
- Idete li? - Da, samo vi dajte. Sustići ću vas.
Umoran si. Jesi li se istrošio?
Pogledajte.
To je alpski žar.
Riječ je o rijetkoj interakciji spektralnih boja u atmosferi.
Alpski žar?
Da.
Alpski žar.
Već nestaje.
Da. Naravno.
Otkrio je svoju srž i sad se može raspršiti.
Za njim stiže vedar dan. To je čudo.
Ne!
Mislite li da je moguće da dovedu mog konja ovamo?
Vašeg konja?
Ovi su konji veoma blage ćudi.
Da, doista jesu.
A vaš nije?
Zove se Wohtan.
Samo ga ja mogu jahati.
Mogu misliti.
G. Cazotte.
G. Podolski. Što je bilo?
Netko dolazi.
- Odvratite ih. - Ne mogu. To je rođak velikog vojvode.
Došli smo u posjet princezi. Ja sam rođak velikog vojvode.
Lijepo od vas, ali bojim se da je princeza bolesna.
Ući ćemo samo nakratko. Donijeli smo joj košaru darova.
Morat ćete se vratiti neki drugi dan.
- Mogu joj ja dati. - Ukusne kobasice.
Kao što možete zamisliti, princeza u svom stanju ne može nikoga primiti.
Tjeraš me?
- Samo sam glasnik. - Inzistiram.
- Slušajte... - Što ti misliš tko sam ja?
- Samo sam... - Miči se!
Marbode.
Kakvo iznenađenje.
Bili smo u blizini i donijeli smo princezi darove.
Pobrinut ću se da ih dobije. Strašno je bolesna.
Samo kratki posjet...
Zarazno je. U karanteni je.
Najdraži Lothare, samo bismo je kratko posjetili...
- Jesi li vidjela koliko laže? - Da.
I taj šarlatan. Jesi vidjela te krpe na njemu? Jesu li ovo maškare?
Moramo ostati u blizini.
Donijeli smo darove stanovnicima dvorca, ali ne primaju posjetitelje.
Znate li nekoga tko je zaposlen ondje?
- Gledam svoja posla. - Čekajte.
Možete li pažljivije razmotriti svoj stav?
Večeras se vraćamo u Babenhausen. Sad znate gdje nas možete pronaći.
Vaša Milosti.
Prošao je još jedan mjesec i porod je na pomolu.
Znam da nas, s obzirom na situaciju, ne možete posjetiti,
pa mi dopustite da vam prenesem neke dojmove odavde.
Započet ću sa sretnom vijesti.
Dogodio mi se splet sretnih okolnosti.
Nisam mogao spavati i odlučio sam poći u šetnju šumom.
I ondje sam je vidio.
Odmah sam shvatio...
da su mi bogovi podarili jedinstven motiv.
Bio sam i više nego u pravu u svojoj procjeni njezine ljepote.
Ovo je bilo posebno.
Ovakvu velikodušnost bogova ne bih mogao ni zamisliti.
I molim vas da ne smatrate ovo eksplicitnim ili me proglasite voajerom.
U toj je sceni bilo nešto slikovito.
Svjetlost, šumsko jezero, žena u vodi,
cijeli taj čarobni prizor
vapio je da bude ovjekovječen u umjetnosti.
I ova slika koju sam prisiljen naslikati...
„Nimfa se kupa u šumskom jezeru.”
...ili „Dianina kupka”, sama po sebi bila bi čudo,
slava, kruna moje umjetničke karijere.
Kako bih je mogao učiniti više svojom nego time što ću zabilježiti,
vezati i utisnuti na svoje platno svaku liniju i nijansu njezina tijela
tako da nas nitko na ovome svijetu više nikada ne može razdvojiti?
Ovaj rad zahtijeva strpljenje.
Zato čekam.
Nikad joj ne diram kosu niti dotičem ruke.
Umjesto toga, pristupam joj na druge načine.
Wohtane, hej!
Zdravo.
I tako dani prolaze, Vaša Milosti, sitnim, opreznim koracima.
...za moje srce.
- Ehrengard. - Zdravo.
Hvala na pismu.
- Nedostajala si mi... - Ne možemo se ovako nalaziti.
Zašto ne?
Ne mogu i neću reći.
Bit ću stacioniran ovdje tri mjeseca.
Možda ti jednom budem mogla sve reći.
Zbogom, prijatelju.
Ehrengard! Puknuo je vodenjak!
Ne još.
G. Podolski, pošaljite nekoga po veliku vojvotkinju!
- Gdje je dijete? - Vaša Milosti.
Cijeli je dvorac podrhtavao od straha,
no kad se začuo prvi prodoran plač iz princezine sobe,
radost se širila svakim kutkom.
Budite iskreni.
Je li zdrav?
On je najljepše dijete koje je došlo na svijet u Babenhausenu.
Tu si. Daj da ga vidim.
Dođite.
- Dođite. - Dajte da ga vidim.
- Nije li prekrasan? - Da ga vidim.
Čestitam.
Izgleda poput mene. Sliči na baku.
Zar on nije najljepše stvorenje koje ste ikad vidjeli?
Čak sam i ja, Vaša Milosti, netko tko inače nije sklon sentimentalnosti,
zapanjen ljepotom tog djeteta.
A Ehrengard? Kako napredujete s njom?
Prvi se put, a da to ni ne zna,
zaljubila.
Tako brzo?
Ne u mene, Vaša Milosti. U vašeg unuka.
- Jao! - Da.
- O, joj.
Izgubila je interes za vas, g. Cazotte?
Ne, ne. Naprotiv. To mi zapravo pomaže.
Zaljubiti se u samog boga ljubavi, moglo bi,
za osobu njezine smirenosti i energije,
označavati prvi korak potpunoj predaji, Vaša Milosti.
Čini mi se da se hvatate za slamku.
Lik Kupida.
Utjelovljenje ljubavi.
- Najkobnija lutka. Vjerujte mi. - Mama.
- Kočija vas čeka. - Dobro.
Već odlazite?
Obitelj Marbod ne ispušta me iz vida.
Nitko...
Apsolutno nitko izvan ovog dvorca ne smije vidjeti dijete.
- Jasno? - Naravno, Vaša Milosti.
- A tebi, Lothare? - Naravno, majko.
Još nešto. Pronašli smo dojilju.
Zove se... Lisbeth.
Odavde je. Dovest ćemo je ovamo.
I pouzdana je?
Da. Provjerili smo.
Lisbeth, vrati se ponekad. Kako da se brinem za sebe?
- Dogovorila sam se sa susjedom. - Zašto moraš živjeti ondje?
Možeš se povremeno vratiti kući...
Pustite vrata.
- Lisbeth? - Idemo!
Lisbeth, možeš li...
Lisbeth!
- Idete li? - Da.
- Dugo vam je trebalo! - Žao mi je.
Raspitivao sam se, ali nije bilo vijesti.
- Rosenbad je bio posve tih. - Zašto ste nas onda pozvali?
Situacija se razvila.
- Piće? - Rado.
Nažalost, ostala mi je samo ova skupa boca.
Onda bolje da je dobro.
- Dvor je zaposlio novu osobu. - Koga?
Ženu.
- I što još? - Ženu s malom djecom.
Kako ste to saznali?
Vidite njega? To joj je muž.
Sjedi svake noći ovdje i očajava.
Razgovarajte s njim.
Ispričavamo se.
Što nam možete reći o Rosenbadu?
Sve je to velika laž.
A sad sam izgubio ženu.
Trebala je raditi u dvorcu kao sluškinja.
Sluškinja nekoj razmaženoj dami. I rekli su mi da nećemo moći razgovarati.
Ali...
onda...
Ne, obećao sam da ništa neću reći.
Dragi gospodine...
Veliki vojvoda moj je rođak.
U ime vojvodstva, zapovijedam da kažete što znate.
Ondje...
U dvorcu je već dijete.
Znao sam.
Moramo pisati tvom rođaku i zahtijevati da nas primi.
Nedostaje mi. Možete li mi pomoći?
Imamo posao za vas.
Ako se domognete djeteta, vratit ćete svoju Lisbeth.
- Domognem? - Da.
I da bismo vam zahvalili na vašim junačkim naporima,
osobno ćemo se pobrinuti da dobijete istaknut položaj na dvoru
kad moja supruga i ja preuzmemo prijestolje.
Zar to ne bi usrećilo vašu Lisbeth? I učinilo je ponosnom?
Odlično.
Evo što morate učiniti.
G. Cazotte.
- Ehrengard. - Rano ste ustali.
Da.
Zaista jesam.
Sinoćnja je noć bila najkraća u godini.
Stvarno?
- Nisam to znala. - Da, zaista.
A najkraću noć uvijek provedem vani.
Zašto vani?
To je neka vrsta obreda.
- Obreda? - Da.
Kakvog obreda?
Slikam... Pokušavam ovjekovječiti prirodu
u trenutku njezine najveće krhkosti.
- Krhkosti? - Onda kad je najbujnija.
Prije nego što se opet pomalo počne prepuštati tami.
Zvuči prilično tužno.
- Ne, nije. Uživam u tome. - Mogu li vidjeti?
- Sliku? - Da.
- Radije ne. - Sigurno će mi biti lijepa.
- Ne, ova je slika pomalo trivijalna. - Trivijalna? Sumnjam.
Da, prikazano je samo cvijeće i njegove slatke latice,
koprive i njihov gorući zagrljaj te šumsko jezero i njegova nježna milovanja.
- To je romantično baljezganje. - Šumsko jezero?
- Što? - Naslikali ste šumsko jezero?
To sam rekao? Ne, nisam.
- Razmišljao sam naglas. - Da vidim.
- Ne, ne. - Dajte...
Samo sam razmišljao naglas.
- Moja ruka. - Da.
G. Cazotte!
G. Cazotte.
Stigla je velika vojvotkinja. Želi vas vidjeti.
Ispričavam se.
Inzistiraju na posjetu.
- Tko to, Vaša Milosti? - Obitelj Marbod.
- Možemo li ih odbiti? - Ne. Obitelj su.
Pobrinula sam se da ne mogu ući u Rosenbad i čuti dijete.
- Imat ćemo piknik. - Kad?
Ove nedjelje.
- Ove nedjelje? - Da, ne možemo to izbjeći.
Moramo sakriti dijete.
- I Ludmilla mora biti... - U šestom mjesecu trudnoće. Velika.
Lisbeth će ostati s djetetom,
a svi ostali moraju dobiti detaljne upute.
Naravno. Pobrinut ću se za to.
Dobro, g. Cazotte.
Sjednite.
- I... - Da.
Što je s Ehrengard?
Kao što znate, slikao sam je svako jutro.
Iako nije nužno bila svjesna moje prisutnosti ni mog postojanja,
osjećam da smo zaista uspostavili vezu.
Znam što mislite, Vaša Milosti.
- Znate? - Da.
„Zašto ta budala
ne zavede djevojku na tradicionalan način i smiri se?”
- Jesam li u pravu? - Više-manje.
Ali ta je budala...
umjetnik.
I u ovom je trenutku obuzet i opijen stvaranjem remek-djela.
Inzistiram na potpunoj predaji
bez ikakvog tjelesnog dodira.
Mogao bih zavesti djevojku tradicionalnim metodama i bilo bi lakše.
Mogao bih je zavesti u posebnom trenutku kad joj je duša uznemirena i impulzivna.
Ali, Vaša Milosti, osjećam da mi to ne bi ništa značilo.
Zvučite kao da ste shvatili
da ne možete dobiti okladu i sad pokušavate promijeniti uvjete.
Nipošto. I dalje je namjeravam zavesti, Vaša Milosti.
To će se dogoditi. Razlika je u tome što će samo ona to znati.
Za sve će druge Ehrengard i dalje
stajati na pijedestalu snježnobijele djevice,
no naše će duše zauvijek biti povezane.
A to je pravo zavođenje.
Ali kako ćemo znati da ste je zaveli?
- Kako ćemo znati tko je pobijedio? - Upravo tako.
Pokazat ću joj sliku koju sam naslikao
i u tom će se trenutku ona predati.
Postat će ruža koja će odbaciti svaku laticu
u jednom dašku vjetra i ostat će stajati ogoljena, Vaša Milosti.
Kad se čovjek preda strasti, tijelo ga u tome slijedi.
Kad vidi sliku, jednostavno će se...
onesvijestiti.
Onesvijestit će se? Naša Ehrengard?
Pred svima. I to će biti dokaz da je zavedena.
Prihvaćam nove uvjete oklade.
Da vam pripremim konja, gđice Ehrengard?
Lisbeth!
Što se događa?
Gospodine, pričekajte! Zašto lutate uokolo i vičete?
Prijetio mi je. Posve me zbunio.
I počinio sam strašnu pogrešku.
On...
Obećao mi je vratiti Lisbeth ako mu pomognem.
Vašu Lisbeth?
Moju...
Oduzeli su mi moju Lisbeth.
- Oduzeli su vam Lisbeth? - I sad sam...
Počinio sam strašnu pogrešku.
O kakvoj pogrešci govorite?
Ti fini ljudi iz Rosenbada lagali su o djetetu.
Prevaren sam.
Ali...
Sad moram pomoći.
Kako možete pomoći?
Sutra...
moram ukrasti dijete i pokazati im ga.
U 14 h moram doći do čistine u šumi.
I sad se pitam je li to ispravno.
Najprije moram razgovarati s Lisbeth.
Mislim da mi Lisbeth to neće oprostiti.
Slušajte.
Slušate li me?
Učinite što vam je rečeno.
Razumijete li?
Što?
Izvršite taj plan.
I ništa ne govorite Lisbeth.
Sve će biti u redu.
Idite sad!
Gdje ste bili?
- Svi vas traže. - Evo me.
Piknik će uskoro početi.
Sve je spremno. Sve.
- Da? - Da.
Dobro.
Blijedi ste. Jeste li uzrujani?
Ne. Sve je u redu.
- A pribor za jelo? - Na dnu je.
Trebamo stolce.
Cazotte?
Ehrengard.
Ispričavam se što nisam došla na jezero.
Na jezero?
Cijelo sam vrijeme znala.
Danas sam bila odsutna jer je moja prisutnost ovdje bila potrebna.
Želim da...
dovršite sliku.
Ali mislila sam...
da bismo to mogli u vašoj odaji.
Možda biste trebali biti malo bliže.
Licem u lice.
Da.
Naravno, da.
Da, apsolutno.
- Možete li to zamisliti? - Da.
Zatvorite oči.
- Molim? - Zatvorite oči.
- Sada? - Da.
Zamislite to.
Da, želim...
Odlično.
Sve pripremite.
- Pripremite platno. - Dobro.
Doći ću poslije ručka.
- Da. - Dobro.
Da.
Da, doći ćete poslije ručka.
Živjeli.
Baš lijepo mjesto, zar ne?
Dragi Marbode.
Zadovoljstvo mi je poželjeti dobrodošlicu vama i vašoj dragoj ženi.
Veliko mi je zadovoljstvo...
Da, već ste to rekli.
Da.
Drago mi je...
što se princeza Ludmilla danas osjeća dovoljno dobro da može biti ovdje.
Divno.
I da je...
vrijeme...
I reći ću samo da nam je zadovoljstvo što vas možemo primiti.
Nama je zadovoljstvo.
- Živjeli. - Divno.
- Živjeli. - Živjeli.
Živjeli.
- Sjajno vino. - Da, zaista.
Lagano i puno mjehurića.
Mogu li dobiti raka?
Hvala.
- Rak? - Ne, hvala.
Brzo, brzo.
Imali smo sreće s vremenom.
- Nije ni vruće ni hladno. Ugodno je. - Divno vrijeme.
- To je lisičarka. - Jest.
Zaista jest.
Šumsko zlato.
Dobro je, sve je u redu.
Ne!
Matthiase!
Što... Ma...
Ne, ti...
Stan...
- Ukusno. - Veoma ukusno.
Da.
Ova komedija predugo traje.
- Komedija? - Molim te, ne miješaj se.
Da.
Drago princezo.
Dopustite nam.
Tako je pun života.
Tako mekan.
Veoma mekan. Mogli biste pomisliti...
Isprike!
- Isprike! - Matthiase!
Evo stiže moj čovjek.
Što to radiš? Matthiase!
Dođite, Matthiase.
- Dođi. - Stani!
Matthiase, dođite.
Matthiase!
Dođite, Matthiase.
- Mat... - Dođite!
Matthiase!
- Što to radiš? - Hajde, priđite.
Ispričavam se.
Matthiase!
Matthi... Ma...
Matthiase, stani!
Sve je u redu.
Matthiase, stani!
Matthiase...
Dođi.
Ne!
- Ostanite, jedite. Poggendorf. - Stanite!
- Drži me za ruku. - Stanite!
O, Poggendorf.
Stanite!
G. Podolski.
Ehrengard!
Ehrengard, čekaj!
Hajde. Kreni!
Hajde. Stani! Čekaj!
Kočijaš je otišao.
Poggendorf, uđite. Vaša Milosti, pođite sa mnom.
- Brzo! - Pomozi mi da uđem.
Zaboga.
- Budi tiho. - Ti budi tiho.
- Hvala. - Kreći!
Hajde.
Polako! Stani!
Hajde. Kreni.
Ako kažem da je desno, onda je desno.
- Lijevo je. - Glupa ženo!
- Ne! - Desno je i idem desno!
Brže!
Rekla sam ti da tragovi vode onuda. Zašto ne slušaš?
Ti!
Jao!
Stani! Dosta!
Što se događa?
Tako mi pomogao Bog, nevin sam!
Nepravedno je što me ova žena napala.
Aha.
Dobar pokušaj, draga rođakinjo.
Ne razumijem.
Ovo je dijete moje.
Da, to je istina.
Dijete je njezino.
Ponovi to.
Stalno ću to ponavljati. Ovo je moje dijete!
Nije istina.
Jest.
Jest. Da.
Uvjeravam vas da jest.
Da.
Pitajte Lisbeth. Potvrdit će.
Taj je čovjek njezin suprug. Oteo je i dijete i dojilju.
- Slijedila sam ih i ovdje pronašla. - To...
To nije istina.
- Jest. - Jest.
Tko je otac djeteta?
Reći ću vam.
Cazotte.
Da.
Molim te, pozovi kočiju i vrati naše dijete u Rosenbad.
Taj kicoš!
Morate to dokazati.
Dokazati? Kako da to učine?
Trebamo li čekati da odraste,
pa da vidimo hoće li sličiti ocu?
Pravite nas budalama.
Dokaz.
Zahtijevam dokaz.
- Cazotte. - Da?
Pokaži im bilježnicu.
- Svoju bilježnicu? - Bilježnicu?
Moju... Da.
- Da. - Da.
- Očito je potrebno. - Da.
Rado, ali nemam je uz sebe.
Nije...
- Imaš je. - Nemam.
Zar ti nije u lijevom džepu?
Jest.
Ehrengard.
Kurt?
- Ne sad! - Što je...
Ne.
Je li to dovoljno?
Dobro je. Hej.
Dobro je.
Hajde.
Sutra u zoru.
Kurt!
Dođi. Idemo.
- Želite li prvi birati? - Ne, samo dajte.
Dobro.
Pomozi mu.
- Aha. - Izvolite.
Spremni?
Oprostite, ali ne razumijem zašto ne možemo razgovarati kao odrasli ljudi?
Dvadeset koraka. Ili možda manje?
Dvadeset koraka.
Molim vas, razmislite...
Jedan, dva...
Tri.
Četiri.
Pet.
Šest.
Sedam.
Osam.
Devet.
Deset.
Jedanaest.
Dvanaest, trinaest...
Četrnaest.
Petnaest.
Šesnaest.
Sedamnaest.
Osamnaest.
Devetnaest.
Dovraga, pogođen sam!
Pogođen sam. Pogođen sam!
Stani!
Čekaj!
- Amen. - Amen.
Mir s vama.
I s Duhom tvojim.
Poslije malo više od jedne godine nakon njihova vjenčanja,
princ Lothar i princeza Ludmilla konačno su mogli krstiti svog prvorođenca.
Ovdje završava priča o Ehrengard.
Za ovu je priliku odjenula bijelu haljinu
i nosila plavu vrpcu Reda sv. Stjepana.
To su priznanje dobivale plemkinje za istaknutu službu Babenhausenu.
Ja sam bio prisutan, ali priznanje nisam dobio.
Da.
Hajde!
Odmah!
Poslije sam otišao u Rim.
Ondje sam dobio mnogo prestižnih zadatka
zbog kojih sam nastavio razvijati svoj veliki umjetnički talent.
Grazie.
A prijatelji su mi dali i pseudonim.
Zvali su me...
Casanova.
Prijevod titlova: Iva Matuško