No tak, rychle.
Pospěšte si.
Rychle.
Dobře, jdeme.
Vezmi to.
Dobrý. Tak jdeme.
Jdeme.
Neuklouzněte.
SIRÉNY
PROTILETADLOVÝ POPLACH
Tak jdeme!
- Jdeme! - Běž!
- Jen pojďte! - Kryjte nám záda.
- Dobrý! - Hlídej nám záda!
Kryjte nás.
Jedna by nám měla krýt záda.
Pod námi je past. Myslete na to.
Vezmi to.
Vytáhni to.
SIRÉNY
NEBEZPEČNÉ KRÁSKY
HASIČKY
SPORTOVKYNĚ
KASKADÉRKY
OSOBNÍ STRÁŽKYNĚ
VOJAČKY
POLICISTKY
ŠEST PROFESÍ
Chci zjistit, kdo je silnější než já.
To nic.
Jde ti to skvěle, Min-son!
Ženy jsou opravdu silné.
Chtěla jsem se překonat.
NA POČEST SVÝCH PROFESÍ
BUDOU SOUTĚŽIT
V TÉTO BITVĚ
O PŘEŽITÍ
Kdo na nás zaútočí?
TAJUPLNÝ OSTROV
UKRYTÉ ZÁKLADNY
Vřela mi krev.
- Pozor na hlavu. - Nahoře!
Tohle je válka.
Brambora!
BRAŇTE „SVOU“ ZÁKLADNU
Zničím vás.
A DOBYJTE TY „JEJICH“
Zničíme vás.
- Brambora! - Drž ji.
KDO DOBYJE VŠECH ŠEST ZÁKLADEN
Držím ji. Běž.
A PODROBÍ SI OSTROV?
- Chyť ji. - Za tebou!
PŘEKONEJTE SVÉ HRANICE
O jednu méně.
A PŘESKOČTE JEJICH HRANICE
SIRÉNY: KDO PŘEŽIJE NA OSTROVĚ?
OHNIVÝ OSTROV
RIZIKO POŽÁRU
NEBEZPEČÍ HOŘLAVÉ
VSTUP BEZ POVOLENÍ ZAKÁZÁN
Vypadá to, že jsme tu první.
Nikoho jiného nevidím.
Při každém zásahu čelíme nebezpečí.
Při požáru není nic vidět.
Kdybyste viděli peklo, vypadalo by takhle.
Nejhůře se člověk vyrovnává se smrtí.
Všude na oknech jsou přilepení brouci.
Mouchy a tak.
Jasné znamení.
Každý pozná, kde ten člověk zemřel.
Vše je nebezpečné.
Podle mě jsme psychicky nejodolnější.
Je pro nás přirozené rychle reagovat na sirény.
Vyskočíme na nohy.
Ať spíme, nebo děláme jinou práci.
Hadice na hašení požárů je neuvěřitelně těžká.
Když se naplní vodou, váží okolo 80 kg.
Ze všech sil
všechny ujišťujeme, že se na nás mohou spolehnout.
HJON-A, MIN-SON, HJON-DŽI, ČI-HJE
HASIČKY: SVĚDKYNĚ PEKLA URPUTNÁ MENTALITA
To jsou policistky.
- Vážně? - Ano.
POLICISTKY
Hasiči a policisté na sebe při zásazích často narážejí,
takže se dá říct, že jsme rivalové.
Určitě budeme lepší než Policistky.
To mě uráží.
Požadavky pro zdatnost jsou vyšší u policie.
Hasičky jsou nejspíš slabší.
Bývala jsem zápasnice.
A pak jsem se přihlásila do soutěže v bojovém umění a vyhrála jsem.
Když někoho sledujeme,
může to trvat týden nebo měsíc, než získáme důkazy.
Jíme méně, abychom méně chodily na záchod.
Vydržíme to až do konce.
POLICIE POBŘEŽNÍ STRÁŽ
Často potkáváme nepříjemné lidi.
Když vidí policistu, osloví ho „detektiv“.
Ale mně říkají „slečna“.
Jsem „detektiv“, ne „slečna“.
Mnohé z nás si dávají záležet, aby se udržely v kondici.
Cvičení považuji za součást své práce.
Ale dost řečí. Však uvidíte.
HE-JONG, HJE-RI, SUL, ČONG-HA
POLICISTKY: VYTRVALÝ DOHLED
Vidím obleky.
- Obleky? Bodyguardi? - Jo.
STRÁŽKYNĚ
Byla jsem první osobní strážkyně v prezidentské ochrance
pro prezidenty No Mu-hjona, I Mjong-baka
a pro Pak Kun-hje na začátku jejího období.
Chráním každého, kdo přijde k soudu.
Seděla jsem proti sériovému vrahovi,
který byl souzen.
Dívala jsem se mu do očí,
aby věděl, že jsem silnější než on.
Dokážu je porazit.
Myslím, že psychickou odolnost strážkyň nikdo neporazí.
SU-HJON, UN-DŽIN, SU-RJON, ČI-HJON
STRÁŽKYNĚ: BYSTRÉ ŽENY, JEŽ ŽIJÍ, ABY ZEMŘELY
Porazíme jakýkoli tým.
Co jsou ty týmy zač?
To je fuk.
VOJAČKY
My to ujdeme, máme na to výdrž.
Ale pro ostatní to musí být těžké.
Podívejte na jejich batohy.
Koukejte na ty obří batohy.
Nejsilnější první dojem udělaly Vojačky.
Jejich aura nahání strach.
Salut!
Byla jsem v 707. speciálním misijním oddílu.
Jsme top 0,01 % Koreje.
Protiteroristický tým.
Specializace zbraně.
Byla jsem ve vzdušné jednotce.
Měla jsem za úkol infiltrovat nepřátele a získat o nich informace.
Terén a počasí mohou poskytnout zásadní informace.
Velitelství speciálních sil se pohybuje poblíž vrcholků hor,
kde se většinou nachází divoká zvěř.
Během dne se nepohybujeme. Operujeme hlavně v noci.
Využíváme měsíční světlo.
Pokud jde o přežití, věřím si.
O tom není žádných pochyb. Vyhrajeme.
Pokud ne, tak tady zemřeme.
POM-UN, UN-MI, HJON-SON, NA-UN VOJAČKY: MUSÍ PŘEŽÍT, KAŽDÝ DEN JE VÁLKA
Za největšího soupeře jsem považovala…
Hasičky.
Pokud jde o konstituci těla, mají jednu vysokou a jednu silnou členku.
Těch se musíme zbavit nejdřív.
Nejsou to uniformy reprezentantů?
SPORTOVKYNĚ
Min-son je nervózní.
Jednu z nich jsem poznala
a s povzdechem si řekla, že to není dobré.
Judo.
Je to Kim Song-jon?
Jsem Kim Song-jon, bývalá reprezentantka v judu.
Vyhrála jsem bronz na světovém šampionátu v roce 2013,
zlato na Asijských hrách v Inčchonu v roce 2014,
zlato na Světové univerziádě v roce 2015
a stříbro na Asijských hrách v Jakartě v roce 2018.
Mým typickým chvatem je hod přes rameno.
Nejvíc se bojím Sportovkyň.
Byla jsem atletka, takže vím, jak jsou silné.
Jsem reprezentankta v kabaddi
a jmenuji se Kim Hi-čong.
Kabaddi je bojové umění.
Jsem Kim Un-bjol, zápasnice ssireum.
Můj typický chvat je „outer reap“.
Jsem Kim Min-sun a jsem sportovní horolezkyně.
Hodně visím na rukou,
takže hodně trénuju předloktí.
Rozhodně vyhrajeme.
Nemají proti nám šanci.
SONG-JON, HI-ČONG, MIN-SON, UN-BJOL
SPORTOVKYNĚ: BLÁZNI DO CVIČENÍ POD TÍHOU NÁRODNÍ VLAJKY
Porazíme reprezentantky?
Věřím nám.
Raz, dva, tři, čtyři.
Jsme poslední.
- Jsme? - Ano.
Proč jdeme jako poslední?
Nejslabší?
Narovinu ani nevím, co kaskadéři dělají.
Skáčou z budov a narážejí do aut,
takže asi ani moc necvičí.
Taky jsem párkrát dělala kaskadérské kousky.
Pro filmové účely
mě donutili k háku, v situaci, kdy bych dala přímou ránu.
Kaskadérky?
Řeší jenom styl.
Mají styl, ale žádný obsah.
Nemyslím, že by jejich údery bolely.
Moje rány jsou nenápadné
a dávám si záležet, aby bolely.
Málokdo ví,
co kaskadéři dělají,
takže nejspíš nevědí, jak moc trénujeme.
Hází s námi, naráží do nás auta,
padáme z různých míst…
Máme scény pod vodou…
Podpalují nás.
Scény s lany…
Raz, dva, tři.
Hodněkrát mě zmlátili.
Nikdy jsem se nebála rány.
Nikdy jsem kvůli nebezpečí nechtěla skončit.
Zvláštní je,
že když slyším: „Připravit“,
nejsem vůbec nervózní.
Pořád děláme něco nového.
- Hrála jsem policistku. - Vojačku.
Sportovkyni? Nedávno judistku.
I osobní strážkyni.
Nebojím se. „Prostě to udělej.
O nic nejde. Dokážeš to.“
Mám ráda to napětí těsně před začátkem natáčení.
Chci, aby se vědělo, že tuhle nebezpečnou práci dělají i ženy.
A že jsou skvělé.
KASKADÉRKY: NEBOJÁCNÉ CHAMELEONKY
Jsem hrdá na to, co dělám.
Není to snadné…
1. DÍL
ZÁVOD NA PŘIVÍTANOU BĚŽTE
- Tamhle. - Jdeme.
Kam?
- Tamhle! - Jdeme.
- Vpřed. - Dobře.
- Tamhle! - Jdeme.
ZÁVOD NA PŘIVÍTANOU KILOMETROVÝ ZÁVOD V BAHNĚ
Kolena nahoru.
Dobře.
Nezastavujte!
To nic. Běžte.
Un-mi!
Na-un!
Plazte se.
„Běžte.“
Jen jedno slovo.
Kam?
KAM?
Kam máme běžet?
SEM!
Vyhýbej se loužím, Hjon-dži.
Doprava.
Pojďte doprava.
Když nás vyšlou
na místo požáru, slyšíme výbuchy.
Jsme na takové situace zvyklé,
takže jsme prostě běžely.
- Zabořuju se do toho. - To nic.
Un-mi!
To nic. Utíkej.
VE VEDENÍ SPORTOVKYNĚ, KIM HI-ČONG
Jsem sportovkyně a když slyším výstřel a „běžte“ nebo pípnutí,
běžím s očima na cílové čáře.
NA DRUHÉM MÍSTĚ SPORTOVKYNĚ, KIM UN-BJOL
Když ji předběhnu, budu první.
Chtěla jsem ji dohnat, ale nemohla jsem.
Zatnula jsem zuby a pokračovala jsem,
a pak se ohlédla.
- Jen tak dál, Un-bjol! - Hej!
Myslela jsem, že jsi z jiného týmu.
„Un-bjol?“ „Hi-čong?“
Byla to úleva. Řekla jsem jí, ať běží dál.
„Ano, Un-bjol. Drž se za mnou.“
Bylo povzbudivé vědět, že vedeme.
Song-jon zpomaluje?
Neviděla jsem ji.
Popadni dech.
VEDOUCÍ SKUPINA
POSLEDNÍ SKUPINA
SPORTOVKYNĚ, SONG-JON
Sakra.
Nikdy jsem v přílivové oblasti nebyla.
Už dlouho jsem nebyla tak vyčerpaná.
Netušila jsem, že se nohy boří do bahna tak hluboko.
Začalo mě znervózňovat, že jsem nemohla vytáhnout nohy.
Nic jsem o mělčině nevěděla.
Tak jsem se rozhodla běžet bez bot.
Sklouzávaly mi ponožky, tak jsem je taky sundala.
Haló?
Dorazily všechny čtyři členky vašeho týmu?
Ne, ještě ne.
POSLEDNÍ MÍSTO SPORTOVKYNĚ, KIM SONG-JON
Pro další instrukce musí být přítomny všechny čtyři členky týmu.
Zachraňte svou spoluhráčku z mělčiny.
Song-jon!
Když jsem to slyšela, hned jsem pro ni šla.
Drž se!
Nohy se mi boří do bláta.
To nic!
Musíš to dokončit.
- Promiň. - To nic.
Nebylo se za co omlouvat.
Byla jsem vděčná, že jsem se pro ni mohla vrátit.
Týmový sport neděláte sami.
Pokud je spoluhráči zle, je třeba se přizpůsobit jeho tempu.
- Pořezala jsem si nohu. - Naboso to je nebezpečné.
Bylo to těžké. Promiň.
Říkám, ať se neomlouváš.
Řekla: „To nic. Vedeš si dobře. Jen tak dál“.
Nemohla jsem to vzdát.
Tvoje nohy.
Pozor na nohy. Dokončíme to.
Haló?
Dorazili všichni čtyři členové týmu?
Ano.
Odneste prosím svou vlajku do arény.
ARÉNA HLAVNÍ AREÁL SOUTĚŽE
Vraťte se, kde jste začaly
a projděte okolo kovové brány u vchodu do ostrova.
Dobře.
Jdeme.
KASKADÉRKY
Máme to vytáhnout?
Raz, dva, tři.
Dobře, díky.
STRÁŽKYNĚ
Vezmi ten předek.
Když jsme tu vlajku vytáhly, došlo mi, jak je těžká.
Byla hrozně těžká.
VÁHA STOŽÁRU NA VLAJKU: 60 KILO
Kdyby ta vlajka jen visela, namočila by se.
Tak by byla váha každého konce rozdílná,
tak jsem ji hned svázala.
Uzlem, který se používá na kaskadérská lana.
Musela být důkladně svázána.
- Tak jo. - Jdeme.
- Půjdu dozadu. Je těžká.
STRÁŽKYNĚ VYRÁŽÍ PRVNÍ
- Zkontroluj směr. - Jedna hodina.
- Vyrazily jsme první. - Ano.
Všechny jste úžasné.
Namiřte ji směrem, kam míříme.
Držte ji pevně.
- Raz, dva. - Raz, dva.
KASKADÉRKY VYRÁŽÍ DRUHÉ
Mluvení nás unaví. Jen dýchejte.
- Dýchejte. - Dobře.
Dýchejte.
VOJAČKY VYRÁŽÍ TŘETÍ
Dýchejte.
- Boty. - Zabořují se mi boty.
- Pojďte. - Pomalu.
Máme dobré tempo.
- Nedoháňejte je. - Pozor.
- Dobře. - Opatrně!
Hje-kjong, zkontroluj směr.
- Ne, to není ono. - Opravdu ne.
Počkat!
Dáme si chvíli pauzu.
Váha navíc vše změnila.
Neměly jsme energii a bylo to těžké,
takže se nám bořily nohy.
Dobře. Dobrá práce.
- Jděte doprava. - Počkat.
- Jdeme. - Musíme po bahně.
Nešlapejte na to zelené.
Bylo nám jedno, jestli budou před námi nebo za námi.
Dívaly jsme se na naše nohy a vůdkyni.
- Začínají být unavené. - Nepokládejte ji.
Musíme jít.
- Aspoň druhé místo. - No tak.
- Držte tempo. - Zasekla se.
Jděte doleva.
Dýchejte.
- Pokračujte. - Doleva.
- Rovně. - Trochu doleva.
Jdeme tudy?
Doprava.
Sakra.
- Položte to. - Položit?
Proč?
Málem jsem to vzdala a řekla, že to nedokážu.
- Dobrý. - Řekněte, až budete unavené.
Vedeme si skvěle.
Naše vlajka zůstane čistá.
- Dobře. - Rovně.
- Tak jo! - Dobře!
Dnešek je na nošení vlajky skvělý!
- Ano! - Jdeme!
- To je šílené. - Tady to začíná.
VE VEDENÍ VOJAČKY
- Poběžíme? - Počkej, promiň!
- Počkej. - Šlápla jsem ti na nohu.
Jestli ti to neklouže, dej si ji na rameno a drž.
- Vteřinku. - Zvednu ji.
Vydrž, seržante.
Musíš jít dopředu.
- Mám ji držet zepředu? - Jo.
- Vezmi ji. - Vezmi tu vlajku.
- Můžete jít dopředu? - Ano.
Potřebuju někoho vepředu.
- Já půjdu. - Musíme se odsud dostat.
- Musíme se plazit. - Dobře.
- A podáme si ji. - Rozumím.
Dejte si ji na rameno.
A dopředu.
- Předávám ji. - Dobře.
Jdi dopředu.
- Dobrý. - Sakra.
- Dýchej. Je to dobrý. - Moje noha.
Je to dobrý.
Zasekla se.
To nic.
- Jsme v tom spolu. - Dík.
- Vlajka… - Vytáhnu ji, Un-mi.
Zvedněte ji.
- Skoro tam jsme. - Dobře.
- Ale ne. - Pozor na tu tyč!
Nespěchej. V pohodě.
- Vteřinku. - Dobře.
Kdybychom tu vlajku upustili
do bláta, věděla jsem,
že bychom ji neunesly.
Říkala jsem: „Neupusťte ho.
Nemůžeme ten stožár upustit.
Podpírejte ho třeba zády nebo koleny.“
Opakovala jsem, že ten stožár nesmíme upustit.
- Dýchej, Na-un. - Raz, dva…
Tak jo. Skvěle.
Dva, tři.
Nemůže nám spadnout.
Pokračujeme.
Udržujte tempo.
DRUHÉ MÍSTO KASKADÉRKY
- Nezrychluj. - Dobře.
- Nestačíme ti. - Raz, dva.
Raz, dva.
- Promiň. - Raz, dva.
Počkej.
- Proč? - Opatrně.
- Dej mi chvilku, Sul-ki. - Promiň.
Deset,
devět, osm,
sedm, šest,
pět, čtyři,
tři, dva,
jedna.
Jdeme.
Jdeme!
- Pozor. - Raz, dva, tři!
- Akce. - Akce!
Vojačky byly těsně před námi.
Když nezastavíme, mohly bychom je porazit.
Počkat.
Položme to.
- Nemůžeme se zabořit. - Už tam skoro jsme.
Blížila jsem se svému limitu
a nohy se mi pořád propadaly do bahna.
TŘETÍ MÍSTO SPORTOVKYNĚ
Byla jsem na sebe naštvaná.
Cítila jsem se uboze, jak se plazím v bahně.
- Omlouvám se. - Až do konce.
Sakra!
Olympiáda byla těžká,
ale přílivová oblast taky nebyla snadná.
Bylo to vyčerpávající.
Došel mi dech.
A ten stožár klouzal, jak byl od bláta.
ČTVRTÉ MÍSTO HASIČKY
- Moment. - Počkat.
Počkat.
Slyšela jsem o tom od kolegů, kteří byli v přílivové oblasti.
Ale tak zlé jsem to nečekala.
Opravdu ne.
Jsme tu, abychom chránily čest naší profese,
takže jsme nechtěly naši vlajku položit.
Vážně jsem nechtěla, aby se naše vlajka zašpinila od bláta.
Do toho, Hasičky!
- Pojďme! - Pojďme!
Týme.
Zvládneme běžet na pevnině, že?
- Dobře! - Dobře.
Dobře.
- Já bych neběžela. - Prohodíme ramena?
Ano. Raz, dva, tři.
Otevřeli bránu.
Máme dobrou pozici, stačí, když půjdeme.
- Odpočíváme. - Dýchejte.
Odpočíváme.
- Dýchejte. Pomalu. - Možná to není ono.
- Je otevřeno. - Raz, dva.
Raz, dva.
- Dokázaly jsme to! - Raz, dva.
Raz, dva.
Raz, dva, tři.
Ať je to vevnitř.
- Dej tam nohu. - Zatlačte.
- To není špatné. - Dobře!
Hezky.
PRVNÍ MÍSTO VOJAČKY
Věděla jsem to!
- Výborně. - Pojďte k sobě.
To bylo super!
Raz, dva, tři.
Do toho, vojáku! Jsme jeden!
Vydržte, vojáci!
Válka začala.
Šlo spíš o očekávání než o radost.
Tak jsem se v tu chvíli cítila.
- Pokračujte! - Jen tak dál!
Dobře!
- Daly jsme si pauzu. - Raz, dva, tři.
- Pomalu. - Dobře.
Zvedněte ji.
DRUHÉ MÍSTO KASKADÉRKY
- Paráda. - Hezky!
To bylo super.
Nejsme tak špatné.
Jsme docela dobré.
Tehdy mi došlo, že naše výdrž oproti ostatním týmům není vůbec špatná.
Do toho, korejské hasičky!
- Do toho! - Do toho!
- Pokračujte! - Pojďme!
TŘETÍ MÍSTO HASIČKY
- Pěkně, holky. - Jdeme!
Čtvrté místo není špatné.
ČTVRTÉ MÍSTO SPORTOVKYNĚ
Pojďte, korejské policistky!
Do toho!
PÁTÉ MÍSTO POLICISTKY
Už tam skoro jsme!
- Jen kousek! - Jdeme!
Zvládnete to!
ŠESTÉ MÍSTO STRÁŽKYNĚ
ZÁVOD NA PŘIVÍTANOU OBSAZENÍ ARÉNY DOKONČENO
ARÉNA
Sirény.
Sirény: Kdo přežije na ostrově? Vítejte na Ohnivém ostrově.
„Ohnivý ostrov“?
Jsem váš Mistr a pozvala jsem vás sem.
„Mistr“?
Stezka výdrže, kterou jste vstoupily na ostrov,
nyní zmizí.
Příštích sedm dní
budete odříznuté od okolního světa
a budete
bojovat
o přežití.
Budete čelit mnoha výzvám.
Bitvám o přežití plných nečekaných zvratů.
Zdánlivě nepřekonatelným limitům vlastní síly.
Možná tyto výzvy překonáte
a najdete v sobě stránku, kterou jste neznaly.
Jen jediná věc je jistá.
Tyto výzvy musíte překonat po boku spoluhráček,
které sedí vedle vás.
Musíme hrát chytře.
Ano. Musíme hrát týmově.
Jste připraveny?
Sirény: Kdo přežije na ostrově? začíná.
PRAVIDLA
Na Ohnivém ostrově
se každý den odehraje Bitva o arénu a Bitva o základny.
Bitvy o arénu se budou konat tady, v aréně.
V těchto bitvách zaměřených na sílu budete muset čelit
extrémním situacím.
Vítězky Bitev o arénu obdrží
zvláštní výhodu, které využijí při Bitvě o základny.
Bitvy o základnu začínají, když se v náhodnou hodinu rozezní siréna.
První tým, který dobyje základnu jiného týmu tím,
že z ní odnese schovanou vlajku,
zvítězí.
Tým, který ztratí základnu, musí ostrov okamžitě opustit.
Tým, který dobyje všechny základny na ostrově,
se stane celkovým vítězem.
Musíme tajit své triky a ukrást vlajky ostatních týmů.
Tahle hraje vyžaduje strategii.
Musíme být chytré.
Nejde o fyzickou sílu.
Když ve válce ztratíte vlajku, je celá vaše jednotka v háji.
Teď už není cesty zpět.
Nyní si vyberete své základny.
Příštích sedm dní budou vaším domovem.
V každodenních Bitvách o základnu
jsou tím nejdůležitějším faktorem.
Soustřeďte se.
První základna.
Čtvercový dům.
Zabírá nejvíc ostrova ze všech základen.
Je ideální pro obranu, protože je kompletně uzavřený.
Velký a kompletně uzavřený.
Druhá základna. Chata.
Je to nejbližší základna
ke všem klíčovým místům na ostrově.
Je nejblíž k ostatním místům.
Ta druhá.
Třetí základna. Loděnice.
Je na pomezí mezi mořem a pevninou.
To nabízí celou řadu strategií,
ve kterých lze využít odlivu a přílivu.
Čtvrtá základna. Dům mezi stromy.
Leží na vysokém kopci
a oproti ostatním základnám má dobrou viditelnost.
Pátá základna. Stan na útesu.
Je u útesu na okraji ostrova.
Vzhledem k omezenému přístupu
je ideální pro obranu.
- Ten stan můžeme snadno zbourat. - Ano.
Šestá základna. Úkryt.
Tato základna se nachází v oblasti se Srnčíky čínskými
a má nejmenší šanci na odhalení.
Vojačky, první tým, který vstoupil do arény,
si vybere jako první.
Můžeme si vybrat základnu.
- Vážně? - Ano.
Využijte tento čas k diskuzi.
DRUHÉ MÍSTO KASKADÉRKY
Myslím, že důležitá je obrana.
Musíme mít taky na paměti, že tam budeme bydlet.
Tak ten dům mezi stromy?
Byla to ideální základna na ukrytí vlajky.
Má druhé patro.
Využijeme ho v náš prospěch během Bitvy o základnu.
Nevíme, kde jsou.
- To nikdo. - Bude největší.
TŘETÍ MÍSTO HASIČKY
Nejvíc se mi líbí ten dům mezi stromy.
Myslím, že je ideální pro obranu.
Vybíráme třetí.
Nejspíš si ho vyberou Vojačky. Je nejlepší na obranu.
- Soustřeďme se na obranu. - Ano, obrana.
PRVNÍ MÍSTO VOJAČKY
Vojačky se dobře kryjí, i když jen diskutují.
Nejvíc si dáváme pozor na Vojačky.
Schopnost přežít jim je nejbližší a jsou na to trénované.
Nejvíc se mi líbí druhá a třetí možnost.
Druhá základna má velké dveře, ale tři malá okna.
A hlavně je blízko dalších míst.
Chata
nemá moc oken a má i komín,
to se musí snadno bránit.
A je na skvělém místě.
Hned se mi to zalíbilo.
První místo, Vojačky. Oznamte, kterou základnu si vybíráte.
Vybraly jsme si chatu.
Šly po dobré poloze.
- To bylo nečekané. - Může být náchylná k útokům.
Vojačky si zabírají chatu.
Druhé místo, Kaskadérky.
Chceme dům mezi stromy.
Kaskadérky si zabírají dům mezi stromy.
- Tak ten čtvercový. - Čtvercový dům?
Volíme čtvercový dům.
Hasičky si zabírají čtvercový dům.
Čtvrté místo, Sportovkyně.
Loděnici?
My si vezmeme stan na útesu.
Potřebujeme dobrou obranu.
O útok tady nejde.
Sportovkyně si zabírají stan na útesu.
Páté místo, Policistiky.
Vezmeme si loděnici.
Policistky si zabírají loděnici.
Máme, co jsme chtěly.
To je skvělé.
Jsem u pobřežní stráže,
takže si ve vodě věřím.
Dám si plavecké brýle a jsem tam.
Šesté místo, Strážkyně.
Od začátku jsme chtěly úkryt.
Jste úžasné!
Paráda!
Strážkyně mají charizma.
Strážkyně si zabírají úkryt.
Všechny týmy si vybraly základnu.
Než se vydáte ke své základně,
dostanete své batohy na přežití.
Naše batohy.
- Nese je celá jednotka. - Přesně.
Co v nich je?
Nikdy nevíte, co se může hodit.
Co se děje?
Proč jdou sem?
Začíná to být vážné.
Už žádný úsměv?
Avšak tento ostrov je o soběstačnosti.
Můžete si tedy vzít jen ty věci, které jsou nezbytné k přežití.
- Páni. - Všechno, co tam mám.
Proč to dělají?
Bože.
To snad ne.
To je hrůza.
Zaskočili mě.
To mě nenapadlo.
Měla jsem toho hodně, ale ten sáček byl malý.
Kapánek větší než má ruka.
Máme problém.
Nezbytné věci si sbalte do sáčků, které jste dostaly.
Já to věděla.
Nesmíte si vzít nic, co se do nich nevejde.
Vezmeš si jídlo?
Jídlo se tam nevejde.
Vezmeme nůž.
Máte 60 vteřin.
Připravte se.
Tři.
Dva.
Jedna.
Začněte.
- Začněte. - Můj zapalovač.
Co si vezmeme?
Začínám bláznit.
Proč jsem to všechno balila?
Nemůžeme si nic vzít.
Sodžu?
Upřímně nevím.
Co si teda vezmeme?
Máme dům, takže potřebujeme jen jídlo.
Nic jiného si nemůžeme vzít.
Mám si vzít punčocháče?
- Co spodní prádlo? - Já vím.
Co spodní prádlo?
Půjdu naostro.
Vzala jsem křesadlo. Vezmi něco jiného.
Beru si čelovku.
Já mám lano.
Mám sekeru.
Ty vysílačky tu nechej.
Mám termofólii a zapalovač.
Sekera, křesadlo, čelovka a nůž.
Kdybychom byly nejrychlejší, musí to být naše profese.
Ne, vojačky musely být taky rychlé.
Vezmeš nůž?
- Mám křesadlo. - Vezmu jídlo.
Mám i termofólii.
Mám termofólii.
Mám zapalovač.
Zbývá nám 21 vteřin.
Prosím, ustupte.
- Čas vypršel. - Ale ne.
Vraťte se na svá místa a seřaďte se.
LANO, ČELOVKA, NŮŽ
ZAPALOVAČ, PILKA, JÍDLO
Jestli máte dobrý zrak,
zkuste zjistit, co si vzaly ostatní.
Vše, co potřebuju, bylo v batohu zahrabané.
- To nic. - Máme dost.
- To nic. - V klidu.
- Měla jsem vzít tyčinky. - Já mám čtyři.
Dobrá volba.
ČELOVKA, KŘESADLO, NŮŽ
NÁRAMEK, OPALOVÁK, REPELENT, KRÉM
Sbohem.
Dnes se Bitva o základny nekoná.
Probádejte ostrov
a připravte se na zítřejší Bitvy o arénu a základnu.
Vydejte se do svých záklden.
- Dostanete mapu. - Děkuju.
- Díky. - Díky.
Děkuju.
Podíváme se na mapu.
Podíváme se, kde co je.
- Kde jsme? - Tady. V aréně.
ARÉNA, SOUČASNÁ POLOHA
Mapa zahrnuje společné prostory…
Obchod, záchod, sprcha.
Všechno to je daleko.
…a polohu vlastní základny.
Cestou okoukneme nemocnici, cvičiště
a fontánu s vodou.
Půjdeme tudy, kolem fontány a obchodu
a pak na naši základnu.
To je ta fontána.
- To je to cvičiště? - Jo.
CVIČIŠTĚ
- Nemocnice. - Tak to je ono.
NEMOCNICE
- Obchod. - Fontána s vodou, obchod.
OBCHOD
Na cestě k základnám jsou dvě hlavní křižovatky.
První křižovatka je před obchodem.
Přejděte kopec a na cestě dolů z arény
najdete křižovatku u obchodu.
Jsme velmi blízko. To je hezké.
Ale to taky znamená, že naši základnu brzy objeví.
Je to takhle. Přišly jsme takhle.
- Tady, že? - Ano, jsme až tady.
- To bude ono. - Tady to je.
KASKADÉRKY, DŮM MEZI STROMY
Můžeš potají vylézt po tomhle žebříku.
- Máme postele. - Cože?
Máme světlo?
- To nevím. - A je tu telefon.
Je tu oblečení. Bojové uniformy a tohle.
Tady to je.
Do druhého patra musíme tudy.
Podívám se nahoru.
Máme skvělý výhled.
Uvidíme na ostatní týmy.
KASKADÉRKY, DŮM NA STROMĚ
HASIČKY, OBCHOD
- To je ten obchod. - Obchod.
Počkat, to je ono?
- Myslím, že jo. - Stejně tu není žádná cesta.
Musíme projít kolem obchodu, abychom našly čtvercový dům.
Je těžké ho najít.
ČTVERCOVÝ DŮM, HASIČKY
Ten dům je přímo na stezce, takže je dost na očích.
Holky, našly jsme to.
Naše základna je úžasná.
HASIČKY, ČTVERCOVÝ DŮM
Nikde nevidím dveře do naší základny.
Co je to?
Počkat.
- Najděte vchod. - Není tady?
- Co? - Co tohle?
- Ten obdélník. - To jsou dveře?
Nebo ne?
Nejsou na střeše, ne?
Není to trik? Zatlač.
- Tady. - Kde je vchod?
- Myslím, že tady. - Vážně?
Panebože.
I nám se těžko otevírají.
Tohle je rozhodí. Jen tak je neotevřou.
- Vidíš skrz okna? - Ano.
Zvenku?
- Ano. - Vážně?
- Vidíš vnitřek? - Ano.
- Vršek je taky odhalený. - Jsou tam postele.
Proč je tu ten strom?
Můžeš po něm vylézt na střechu.
- Vážně? - Ano.
Na obranu není ideální,
ale myslím, že máme nejlepší základnu.
ČTVERCOVÝ DŮM, HASIČKY
NA KŘIŽOVATCE U OBCHODU DOLEVA
Vidíte už loděnici?
- Ano, tady. - Fakt?
Ano.
POLICISTKY, LODĚNICE
- Dostane se voda až na terasu? - Samozřejmě.
Páni.
To budou naše vlajky.
- Zkusíme přelézt tu zeď? - Jdu na to.
Tím směrem žádné cesty nevidím.
- A co tady nahoře? - Rovina.
Ale na druhou stranu musíš zase dolů.
Slyším další tým.
Měly bychom se ztišit.
Nesmí vidět náš dům.
Neviděly nás, že ne?
Je to tu nebezpečné.
- Nevypadá to moc dobře. - Ne.
Brzy nás najdou.
Byla jsem trochu nervózní.
Všichni vědí, kde je loděnice.
To je nevýhodné.
LODĚNICE, POLICISTKY
Prohledejte okolí.
NA KŘIŽOVATCE DOPRAVA
Jsme tu správně?
Myslím, že jdeme správně.
Podívám se. Vy tu můžete zůstat.
Říkali, že je to nejdál.
Úkryt je údajně nejdál.
Zatím stůjte.
Dá se tohle nazvat stezkou?
Musíme to najít, než zapadne slunce.
Je to vážně tak daleko?
Našla jsem to!
STRÁŽKYNĚ, ÚKRYT
Je těžké najít naši polohu,
a i kdyby ji někdo znal, neobtěžoval by se jít tak daleko.
STRÁŽKYNĚ, ÚKRYT
Druhá křižovatka, křižovatka u velkého stromu.
Křižovatka u velkého stromu je mezi obchodem a arénou.
Vytvoříme si vlastní cestu?
Půjdeme do toho?
Pokud tam cesta není, budeme muset.
- Doprava. - Že?
Tohle vypadá jako cesta.
Půjdu první.
KŘIŽOVATKA U VELKÉHO STROMU VYTVÁŘÍ NOVOU CESTU
Pozor na oči.
Něco vidím.
- Jsme tu. - Jo?
- To je ono. - Vidím plot.
- No teda. - Je to skvělé.
To je ono.
VOJAČKY, CHATA
Nejde vidět dovnitř.
- Nejde? - Není to nemožné.
- Trochu vidím. - Vybraly jsme skvěle.
Jen to tu musíme dobře bránit.
Stačí jen zatarasit tahle dvě okna, že?
Druhá strana je úplně zatarasená.
Tak zakryjeme jen tyhle.
Opatrně.
Je to úplně uzavřené.
Jestli tam jsou jedny dveře,
myslela jsem, že budeme muset bránit jen je.
VOJAČKY, CHATA
Můžeme obejít arénu.
SPORTOVKYNĚ
Musí to být někde tady. Je tu útes.
Tam to je.
SPORTOVKYNĚ, STAN NA ÚTESU
Nikdo nesmí zjistit, že je naše základna tady.
Dá se sem dostat jen tudy.
Není to tak zlé.
Ale nebude snadné nás objevit?
Co to je?
Asi mapa. Nerozbalila jsem to.
To je naše základna.
140 000 METRŮ ČTVEREČNÍCH 20 FOTBALOVÝCH HŘIŠŤ
Vyznačíme místa, která jsme viděly.
Kdo a co je kde a tak.
Nejsou tu instrukce?
Jsou tady.
Co je to?
- Co to je? - „Pravidla sirén.“
PRAVIDLA SIRÉN
Bitva o základny vypukne každý den
kdykoli od půlnoci do půlnoci.
- O půlnoci se to resetuje. - Jo.
- Může to začít o půlnoci. - Ano.
Musíme být stále ve střehu.
Můžeme se střídat na noční hlídce.
Týmy schovají svou vlajku na základně
podle pokynů po telefonu.
Nemůžeme ji schovat, kde chceme.
- Až… - Až nám řeknou. Jednou denně.
Tady Hasičky.
VLAJKA TÝMU
Je třeba vymyslet, kam schovat vlajku,
až začne Bitva o základny.
Ano, madam.
Nejlepší bude ukrýt vlajku tady.
Vede tu jen jedna cesta.
- Řekněme, že jsem soupeřka. - Jo.
- Takhle lezu. - Hje-kjong.
Lezu nahoru.
- Takhle vyskočím. - Ano.
Vlajka musí být tady.
Když se rozezní siréna,
hráči si musí obléci bojové uniformy
a vzít si osobní vlajky, čímž bitva započne.
Každý člen týmu dostane osobní vlajku.
Ta symoblizuje hráčův život.
Hráč, který přijde o vlajku,
bude z Bitvy o základny okamžitě vyřazena.
První tým, který dobyje základnu jiného týmu
odebráním ukryté týmové vlajky, zvítězí.
Musíme získat týmovou vlajku, abychom zvítězily.
Přijdeme-li o vlajku na základně…
Končíme. Jdeme domů.
Jdeme domů. Jde o přežití.
Vítězům připadne základna spolu se všemi předměty uvnitř.
PRAVIDLA SIRÉN
Pamatujete si všechny barvy?
Ano.
- Hasičky jsou oranžové. - Hasičky.
Vojačky jsou zelené.
- Hasičky, čtvercový dům. - Čtvercový.
Chata.
Vojačky, chata.
Vojačky, chata. Sportovkyně…
- Útes? - Útes.
Útes.
Strážkyně, úkryt.
Dobře.
- Tohle stačí. - Ano.
Až je najdeme, zaznačíme je na mapu.
- Ano. - Ano.
Některé hráčky budou možná spát v uniformě.
Ale podle pravidel se můžeme převléct až po siréně.
Stejně jako si bereme zásahový oblek, až když hoří.
- Jdu tam. - Ne, dobrý.
Tady Hasičky.
Ukryjte svou vlajku na základně na zítřejší bitvu.
Máte 30 minut.
Máme 30 minut na schování vlajky.
Vylezeme na ten strom.
Vylezeš tam s tou vlajkou?
Můžete mi ji podat.
Pak ji můžeme přivázat lanem.
- To je ono? - Ano.
Můžeš ji zabalit jako dárek?
Podám ji obráceně. Hodím ti provaz.
Dobře.
To není špatné.
Vylezu na střechu. Podáte mi ji?
- A pak vylezte nahoru. - Dobře.
So-jong, podržíš to?
Podržíš to?
Pojď nahoru.
VOJAČKY CHATA
Potichu.
Stačí tak hluboko, aby se tam vešla ta tyč.
Dobře.
- Pozor na ruku. - Dobře.
Zatlučeme do toho hřebík.
A co tohle?
Nevidíš to, že?
Nejde to vidět.
Vůbec ne.
Raz, dva, tři.
Dobře.
- Co myslíte? - Můžu ji dát sem.
- Chceš ji teď? - Jo.
Opatrně.
Dejte mi něco na zabalení.
Zabalíme do termofólie i dřevo na podpal.
Tohle taky. Ještě jedno.
Omotala jsem kolem ní lano, aby ji nemohli vytáhnout.
Dobře.
Změnit polohu vlajky můžete,
až Bitva o základny skončí.
- Máš tu baterku? - Ano.
- Jdeme. - Rozdělíme se?
Nebo půjdeme všechny společně?
- Společně. - Společně?
Všechny jsme souhlasily.
Povinná kontrola.
Nevím, jestli je to kvůli naší profesi,
ale klidně jsme spaly, až když jsme zjistily,
kde jsou všichni na ostrově.
Šly jsme zjistit, kde jsou ostatní týmy.
Běž první, Sul.
Budu držet baterku zezadu.
Kam půjdeme nejdřív?
Sportovkyně jsou někde tady.
Myslím, že jsem je viděla na dvou místech.
Pojď sem.
- Je tam cesta? - Asi ano.
Pozor na větve.
Označ tu cestu. Je to rozcestí.
NEMOCNICE, CVIČIŠTĚ
CHATA
VOJAČKY CHATA
Vojačky.
Chata.
Co je tam nahoře?
Musíme zjistit, jestli tam vede jiná cesta.
- Ano. - Musíme najít Sportovkyně.
CHATA
Tahle je jistá.
- Prosím, buďte tady. - Ano, prosím.
Schovali je takhle hluboko v lese?
Já vím. Útes…
Nevidím tam žádná světla.
Sul, půjdeme.
- Máš nějakou předtuchu? - Ano.
ÚKRYT
Cestou jsme pochybovaly, jestli tam někdo je,
ale rozhodly jsme se být trpělivější.
Vidím je.
Vidím světlo.
- Opravdu? - Ano.
- Vážně? - Vidím je!
Pokud budeme potichu, nikdo nás nenajde.
Chození sem je nejspíš unaví.
Slyšíš je, že?
Omrkneme to.
Pojďme to zapnout.
Proboha. Madam, to je…
- Děláš to špatně. - Co?
Počkej.
Něčeho jsem si všimla.
Sportovkyně si neříkají „madam“.
Podívám se na mapu.
Ztlumíš tu baterku?
Ukaž.
To budou Strážkyně.
Úkryt je prý schovaný.
Protože tady ten útes být nemůže.
To budou Strážkyně.
Nikdo jiný „madam“ neříkal.
Tak říká jejich nejmladší své nadřízené.
Madam, umírám tady.
Co bych dala za vodu.
Madam.
Jasně.
A sportovkyně to nedělají.
Oslovovaly se jmény.
- Řekneš nám to? - O to nejde.
Jen to zhoršuješ, Song-jon.
Taky jsem ve stresu.
- Proč hledáme tady? - Já vím.
Božínku.
NEMOCNICE, CVIČIŠTĚ
Myslím, že jdeme tudy.
Je tu cesta.
- Slyším je. - Slyším je.
Nezhasneme?
KASKADÉRKY DŮM MEZI STROMY
Je tam někdo?
Jsem tu jen já?
- Půjdeme? - Jdeme.
Kaskadérky.
Ano, je to žlutý tým.
Přesně jako na začátku.
Určitě potřebují čas na průzkum a přípravu.
Taky musíme na průzkum.
Požádáme Vojačky o alianci?
Mám je všechny ráda.
Můžeme s nimi soutěžit férově.
Myslím, že bychom měly vytvořit alianci.
Aspoň tam zajedeme a zkusíme to.
- To místo, kde se svítí. - Ano.
Kde to jsme?
- Tohle je chata. - Chata.
- Jsme tady. - Zkusíme to.
Kdo to jde?
Nepoznávám je.
Zničehonic přišly.
Rozhlížely se kolem naší základny a mě napadlo:
„Proč tady čmuchají?“
Ze kterého jste týmu?
Vypadá to, že jdete dovnitř.
Ne, nejdeme.
- Ne. - Nemůžeme.
- Chceme si promluvit. - Jde o alianci.
Co myslíte?
- S Kaskadérkami? - Ano.
Když to půjde, dohodneme alianci.
Vojačky by nám pomohly geograficky a strategicky.
Nebylo by lákavější zaútočit na ostatní v týmu po čtyřech,
dvě z každého týmu?
Kaskadérky jsou rychlé a pohotové.
Moc rády.
Na koho chcete zaútočit jako první?
Upřímně,
- nejvíce se obávám Hasiček. - Obáváš?
Buď Hasiček, nebo Policistek.
Možná bude lepší nejdřív sejmout jeden z těchhle týmů.
Řešily jsme, jestli jít po Hasičkách, nebo Policistkách,
a rozhodly jsme se pro Policistky, protože byly blíž.
Zítra vtrhneme do loděnice.
Pak můžeme převzít jejich základnu.
Dá se ze základny Vojaček dostat i jinudy?
Jinak, než jsme přišly…
Když ji dobyjete,
- podělíme se. - Rozdělíme si kořist.
Co se to tam děje?
- Vojačky jsou zelené. - Kaskadérky jsou žluté.
Aha.
Utvářejí alianci.
Měly bychom to prověřit.
Musíme zkontrolovat i vzdálenost.
- Dobře, běžte. - Dobře.
- Pak přijeďte za námi. - Dobře.
- Měly bychom jít. - Jdeme.
Neměly bychom nechat základnu bez dozoru.
- Půjdeme to omrknout? - Ano.
Zůstanu tady.
Zjistěte plán základny. Třeba, kde jsou dveře.
- Dobře. Zapíšu si to. - A…
A jestli tam jsou okna, zjistěte, jestli se dají rozbít,
jestli se do nich vlezeme.
Rozumím.
Půjdeme?
Zatím.
Buď opatrná, Un-mi.
LODĚNICE
Teď je kolem 21:44.
Nejspíš to vypukne mezi půlnocí a čtvrtou ráno.
- Co je to? - Loděnice.
Tohle je loděnice?
Loděnice. Patří Policistkám.
- Policistky. - Policistky mají loděnici.
- Půjdeme dovnitř? - Běž.
- Podlezeme to. - Ano.
Rozsvítíme na chvíli baterku?
Seržante Kimová.
Nikdo tu není.
Pojďte nahoru. Nikdo tu není.
No tak.
Nikdo tu není.
Dalo nám to hodně.
Našly jsme je všechny.
- Nebylo to snadné. - Máme je všechny.
Kam to daly?
Hjon-son, někdo tu nahoře byl.
Vážně?
- Ano. - Je tu špína.
Vevnitř by ji neukryli.
Řekněme, že jsme přímo tady.
Vedla tam cesta do kopce, že?
Jestli sejdou tudy, je po nás.
LODĚNICE
- Jsou tady. - Jen zjisti, kde jsou.
Vidím stopy.
Proto musíme být při útoku rychlé.
Slezeme dolů.
Byl tu někdo?
Počkat, vypadá to tak.
SIRÉNY: KDO PŘEŽIJE NA OSTROVĚ?
Bude to jako spát na stanici, zatímco čekáme na sirény.
Je to jako těsně před natáčením.
Učili nás jen, jak zabíjet.
Skončí to, až se jedna ze základen dobyje.
- Tahejte. - Tahejte.
Snažily jsme se jim neublížit, ale…
Bály jsme se, že se taky zraní.
Taky jsme je šetřily.
- Un-mi! - Dobrá práce.
Zbláznily se?
Všechny je zabijeme.
Jsou to skuteční zabijáci. Ani jsem je neslyšela.
Je to jako válka.
Zbraní nám bude naše tělo.
Vytáhni to.
Ukážu jim válečného ducha.
Je to čím dál zajímavější.
SIRÉNY: KDO PŘEŽIJE NA OSTROVĚ?
Překlad titulků: Barbora Page