- Espera. Vols salvar la Mare? - Exactament.
No, tenim un pla.
El pla és salvar-te i matar la Mare.
- Canvi de pla. - No el podem tornar a canviar.
M'expliqueu què coi passa?
És una història llarga.
Fes-me'n cinc cèntims.
The Boroughs és un malson.
En poques paraules, un tal Edward es va colar a casa meva
i em va dir que hi havia un mussol a les parets.
Què ha passat?
De tot. On ets?
A la carretera. Escolta, què passa?
Per on començo?
He fet una cosa sense pensar i ara estic en un bon embolic.
Quina cosa?
He segrestat la Mare.
Què?
Escolta, intento salvar el món. Canvia el to.
…vaig anar a casa seva…
D'acord, ves al centre social.
Està tancat. Et veurem allà.
Espera. "Veurem"? Qui sou?
Això ara és una excursió escolar.
Canvi i fora.
Bé, segur que… Merda.
I l'Art ha robat la camioneta.
Com un campió.
A veure, tinc bones i males notícies.
El Wally té la Mare.
De debò?
Sí, i ens reunirem al centre social.
- Art. - Triple canvi de plans. Aferreu-vos.
La Mare era aquí quan he fet l'última ronda.
El Wally no la deu haver…
- Calla. - Sí.
La banda de Sam Cooper l'ha tret de la Mansió.
Han fugit.
No et preocupis. He posat els millors homes…
He posat els millors homes a les sortides.
Ningú s'escaparà de The Boroughs.
I mentrestant…
I mentrestant, hem de guardar les aparences.
Jo faré el meu discurs, i tu…
No m'importa el teu discurs
ni Sam Cooper.
La Mare és el que importa.
La trobaré.
Confia en mi.
No hem patit prou?
No et preocupis, amor.
El temps juga a favor nostre.
Hola tothom!
Hola!
Hola.
Ai mare.
Hi ha un munt de gent.
Hola.
Entesos.
No!
La idea és anar d'incògnit.
Per aquí no.
Gràcies per venir malgrat el fred que fa aquesta nit.
Intentem mantenir totes les extremitats dins perquè ningú…
Disculpi, senyor. On van?
La meva senyora i jo gaudim de la festa, res més.
La senyora té nom?
Doncs sí, esclar. Té nom.
Es diu Petunia.
El veig ocupat.
Vinga, Prudence. I si marxem d'aquí?
He de parlar amb el cap.
Aquí estarem segurs fins que arribi el Wally.
Almenys és sinistre.
Val més no cridar l'atenció.
Sí.
Hi ha objectes perduts sota aquella taula,
per si algú vol anar més discret.
Papa.
Estàs bé?
Papa?
Què passa?
És aquí.
Hola. Ho sento, fem tard.
Així que, sense més dilació,
tinc el plaer de presentar-vos l'home del moment.
El coneixeu i l'adoreu. Jo l'adoro.
El nostre director i trencacors, Blaine Shaw.
Hola, amics. Gràcies. Moltes gràcies. Sou molt amables.
Tinc el plaer de donar-vos la benvinguda al 75è aniversari de The Boroughs.
Els aniversaris ens donen l'oportunitat de reflexionar sobre el passat
i planejar el futur.
Robert Browning va dir: "El millor està per venir."
De fet…
De fet, és mentida.
La citació és: "Envelleix amb mi.
El millor està per venir."
Una altra mentida.
L'única certesa en un univers incert
és que tot acaba.
El temps és un lladre en la nit.
Ens roba la joventut, l'alegria, l'amor…
Ens rosega lentament fins que…
només en queda la pols.
Però aquí no.
The Boroughs és una fortalesa.
Una ciutadella que il·lumina la nit.
The Boroughs és una promesa feta amb maons i pedra que diu:
"El millor no està per venir.
És ara.
És aquí.
Junts."
La portarem a un lloc segur, lluny de The Boroughs.
L'hem de portar al metge, fa mala cara.
Jo soc metge.
- I el pla? - La vols matar?
Bé… ja no.
- Fa miracles. - I menja guix.
La seva sang és la clau.
Dona-m'ho, tresor.
Amb la seva sang erradicaríem les malalties.
Té.
Ja no hi hauria xacres, ni patiment, ni mort.
I què? Vivim tots per sempre?
- Els miracles tenen un preu. - I qui en paga el preu? Tu?
Tu?
És molt fàcil jugar amb hipòtesis
quan no tens pacients moribunds,
un marit que es mor de sida
ni cèl·lules que t'ataquen.
El Blaine i la seva banda han trobat la font de la joventut
i jo la utilitzaré, queda clar?
Per fer el bé.
Inventaré teràpies i trobaré maneres de guarir la gent.
Gent que necessita…
L'hem d'ajudar.
Entesos. Per fi algú ho entén.
Com la traurem d'aquí?
No. Això no és el que vol.
- Com ho saps? - M'ho ha dit.
Parla amb tu?
En la meva ment.
Què vol, Sam?
Vol morir.
L'hem de portar a la cova de l'Art.
És on va néixer.
Els seus fills l'han preparat per a aquest moment,
per a la seva fi.
Ha de ser allà i ara.
Ni parlar-ne.
És decisió seva.
No. No deixaré que mori.
Wally, t'entenc.
Ja sé que és difícil de pair i que et demano molt,
però el Blaine no pararà d'usar The Boroughs com el seu bufet privat.
Creu que els vells no importen a ningú.
Ni a ells mateixos.
Li hem de demostrar que s'equivoca. Hem de plantar cara.
Per la Mare, per The Boroughs, per tothom.
El Jack tindrà justícia
i serem herois si obrem bé.
Deixa que marxi.
No.
Wally.
Que no. No puc.
Ho hem de fer.
No vull morir.
Ja ho sé, tresor, ja ho sé.
Ja ho sé, bonic.
I, si per un instant pensés
que torturar aquesta anciana durant tota l'eternitat et salvaria,
et faria costat, sens dubte.
Però no ho farà.
Ja, però…
estaria viu.
Però no series… tu.
Així que deixa'm salvar-te ara…
que encara hi ha temps.
Entesos.
D'acord.
- Però tornaré com a fantasma. - Això espero.
- Cada dia. - Entesos.
Sam, estem amb tu.
- Com arribem a la cova? - Han bloquejat les sortides.
Tinc una idea.
Un, dos, tres.
Espereu. Hi ha túnels sota l'aula de cuina?
Ens portaran a la cova.
- És profund. - Ho fem a cara o creu?
Abans de baixar, m'has de dir alguna cosa més?
No. Sí, espera.
El Wally em va treure líquid del cap i la Renee va xafar el Hank amb un cotxe.
Diria que ja està.
- Hola? Hi ha algú a casa? - Merda, és el Blaine.
Aneu als túnels. Els distrauré mentre fugiu.
Per què t'has de sacrificar tu?
Ho he dit primera.
Hi ha algú a casa?
- Baixeu ja. - Ajudem la Mare.
- Em quedo amb tu. - Té.
Fiquem la Mare…
Sabem que sou aquí!
Ai. Es pot saber què he trepitjat?
No ho vols saber.
Escolteu, la Judy i l'Art estaran bé?
He vist la Judy emprenyada. Amb mi.
Creu-me, és el Blaine qui s'hauria de preocupar.
Què li passa?
Els seus fills són allà.
El Blaine els té tancats en un soterrani.
- Diu que els salvem. - No podem salvar tothom.
Són els seus fills.
Hi aniré amb el Paz.
Per què nosaltres?
Tu saps on són.
La Judy t'ha robat el moment heroic, i ara et toca a tu.
Això també.
T'alliberarem els fills.
T'ho prometo.
Ens veiem a la cova.
Molt bé, i nosaltres?
Anem cap allà.
D'acord.
On és la Mare?
La mare de qui? La teva?
Has perdut la mama? Molt malament, col·lega.
Ja veig quin és el problema.
La vostra aventura us ha alterat la sang,
us ha canviat el caràcter
i us creieu invencibles, però no ho sou,
així que… digueu-me, on és la Mare?
Has mirat al Señor Cocinas?
A tothom li agrada.
Bé, per què no respirem fondo i ens calmem tots?
On és la Mare?
Que et bombin, Blaine.
Què fas?
No la toquis!
Deixa-la en pau!
Malgrat tot el que t'ha fet,
encara l'estimes.
Que tendre.
Judy!
No. Tranquil.
La fulla està clavada en una part relativament inofensiva de l'intestí.
Trigarà tot un dia a dessagnar-se.
Una cirurgia, una petita extirpació intestinal,
i estarà com nova.
Bé… on és la Mare?
D'acord, prou.
Para!
La cosa es posa interessant.
Ara la fulla està a pocs mil·límetres d'alguns òrgans vitals.
Necessitarà dues, potser tres cirurgies,
i una bossa de colostomia,
però el més preocupant és l'hemorràgia interna.
No.
En menys d'una hora, s'ofegarà en la seva sang.
Per què fas això?
Per què fem les coses?
Per amor.
Digue'm on és la Mare.
Han arrencat el forn.
Els túnels.
- La porten a la cova? - Sí!
Judy. Ja està, nena.
I els altres?
Ves a seguretat i acorrala'ls al seu carrer.
Emporteu-vos aquests dos com a moneda de canvi.
No hi ha ningú.
Ajuda'm.
Ves amb compte.
Ja et tinc. Així.
Quina pudor.
Ens observen.
Sí, bé, tenen curiositat.
Mira, un panell de control.
No funciona. No obre les gàbies.
- Cal una clau. - Sí.
Hola, parelleta.
Benvinguts a la meva humil llar.
El sistema de túnels més gran del món està sota Disney World.
En diuen "utilidors".
No és el sistema de túnels més gran del món.
- Sí que ho és. - No, és l'aqüeducte de Delaware.
- No és un túnel de servei. - En cap moment has dit "de servei".
Podem deixar el debat per a quan sigui mort?
Ara per on anem?
- Per aquí. - N'estàs segur?
Ella ho està.
Què collons?
- Saben que som aquí. - És una trampa.
No, ens estan guiant.
Sí, a una trampa.
És possible, però tenim més opcions?
- Bé… - Som-hi.
Sempre ha estat tan tossut?
Ni t'ho imagines.
Ei, espereu-me.
Tranquil, campió.
No crec que em pugui barallar després de l'accident,
però no posem a prova aquesta teoria.
Aquell grup en què tocaves…
Cowboy Renegade?
Sí, ho petàveu.
- No sabia que n'eres fan. - I tant.
M'encantava la idea que fóssim amics.
Saps? Com… hombres.
És difícil, sent el cap.
Ja.
Ara m'han tret la feina
i m'han fumut aquí amb els nens fins que estigui "presentable".
Ja, com a mínim, el Blaine et podria haver pagat un hotel.
Ja ho pots ben dir.
He passat de treballar en una presó a viure-hi.
Gràcies al Blaine.
Potser ens podries… ajudar.
Per què ho faria?
Perquè no hi ha res millor que fotre algú
que t'ha fotut a tu primer.
Que bombin el Blaine.
I tu?
Jo?
Deixaré que el temps faci el que sap fer millor.
Fer taula rasa.
Estàs segura que no ens destrossaran?
No.
- Som-hi. - Wally, ajuda'm.
Entesos. Agafa-li el braç.
No, el teu braç.
On va?
A la cadira.
- D'acord. - Sí, aquí.
Em doneu un cop de mà?
Estàs bé?
Hola?
Entesos. Ja vinc.
- Espera. Soc aquí. - Genial.
Hem de donar per fet que el Blaine ve cap aquí.
No perdem el temps.
Agafem el meu cotxe.
Per anar on? Continuarem atrapats.
No, plantarem cara aquí.
Com? No tenim armes, tret que siguin al·lèrgics a la decoració vintage.
- Tenim una arma. - Això no funciona.
Sí que funciona.
He canviat el transformador perquè no se sobrecarregui.
He afegit bobina per augmentar la potència, però…
I els pics de tensió?
Condensadors de mica.
Sento interrompre aquest moment friqui. Venen els dolents.
Sí. Portem les teles al garatge. Tinc un pla.
- Bé. - Som-hi.
D'acord.
Més val que funcioni, Sam.
Hola.
Us he de dir una cosa.
Ah, sí?
Sí, he…
He… dimitit.
- Benvinguts a The Boroughs. - El millor encara està per viure.
Correu!
Els hem d'ajudar!
No!
Toco el dos.
T'estimo.
S'ha acabat?
Diria que sí.
Ajudeu-me!
És la Judy!
- Ajeu-la. - Tranquil·la.
Soc aquí, nena.
Soc aquí. Truqueu a emergències.
- El mòbil no funciona. - L'explosió els ha fregit.
Porteu-me una tovallola. En necessito una. Gràcies. A veure.
D'acord, et mouré les mans, Judy. Dona'm la mà.
L'he de moure per veure què tenim aquí, entesos?
D'acord.
Entesos. Déu meu.
Ha d'anar a l'hospital. Jo no puc…
- Doncs porta-l'hi. - No…
No li queda temps.
No!
- Només… - No!
- Ei.
Vinga, tresor. Soc aquí.
No te'n vagis.
Queda't amb mi. No te'n vagis.
¿Recordes…
quan vam anar al Grand Canyon amb els nens?
Recordo que vam intentar anar-hi.
Ens vam perdre per culpa teva.
Sabia on era.
Però no sabia com arribar on volíem anar.
Ens vam aturar en un llac enorme i desert…
al bell mig del no-res.
Ens hi vam banyar.
Vam nedar amb la roba posada.
Estaves preciosa.
A l'aigua, rient amb els nens.
Va ser un bon dia.
Al final no vam arribar al Grand Canyon.
No, Judy, no!
No, Judy!
Vinga, tresor.
Vinga, tresor!
Judy.
Què vol?
Vol ajudar.
Tranquil, Art. Pots confiar en ella.
Això és un miracle.
És un miracle.
L'he de portar a la cova. Ara mateix.
Entesos.
- Amb compte. - Ja està.
D'acord.
Ja ho tenim. Un, dos, a poc a poc.
- Bé. - Vinc amb tu.
- Diu que hi he d'anar sol. - M'és igual.
- Ets el meu pare. No et deixaré… - Claire…
No vaig poder ajudar la teva mare.
Ni he sabut ajudar-te a tu.
Però a ella la puc ajudar.
Has de confiar en mi, Claire.
Sisplau.
D'acord, però no em fa gens de gràcia.
Fins més tard, lleopard.
Fins aviat, ratpenat.
Ei, vaquer, ves amb compte.
Bon viatge.
Truca'ns en arribar.
Gràcies.
Amb compte.
Molt bé.
Ho has aconseguit.
De res.
Esclatar? Com que "esclatar"?
Tu esclataràs?
Espera. Encara no. Deixa que marxi.
Saps què? Ben mirat…
he decidit cancel·lar el teu contracte.
No encaixes a The Boroughs, Sam.
M'has arrabassat la dona.
Això no havia d'acabar així, Sam.
Però la recuperaré.
No tens ni idea de què és la Mare…
De què és capaç.
Tot el que creus que has aconseguit es pot revertir.
No passa res.
Allibera't.
Mai.
No!
Deixa'm anar!
No…
No puc…
No puc morir!
Tots morim.
Benvingut al club.
Lilly?
Hola, rondinaire.
De debò ets tu?
Soc jo.
Com?
Et dona les gràcies.
El temps és un regal.
Quant en tenim?
¿Et quedaràs palplantat fent preguntes o…
ballaràs amb la teva bella dona?
Tornarem a estar junts.
Sempre estem junts.
Sam!
Sam.
Ei.
Què feu aquí?
Ens havíem de trobar a la cova, recordes?
És cert.
És la Mare?
Sí.
Descansa en pau.
I si anem a casa?
Em sembla bé.
Ja podem sopar.
- T'ajudo, papa. - Sí, que crema.
- Sí. - El tens?
Hi ha mainada, Art. Així que ni un bolet màgic.
Reina, tu ets l'única màgia que necessito.
Porto un assortiment.
Gràcies. Ja tinc coses per picar aquí.
- A veure, què tenim aquí? - Salami, formatge, fruita.
- Mengeu. - Té.
Sí.
Estàs sagnant.
- Que desagradable. - Ves a netejar-t'ho.
Espera. Tinc una cosa per a tu.
- Te n'has recordat? - Esclar que sí.
Gràcies.
- Una setmana a Roma. - Que bé.
- I després a Florència. - M'encanta Florència.
- Vine! - De debò?
Sí, esclar.
T'aviso que el Wally es vol apuntar al vostre viatge.
No em sorprèn.
De què parleu?
- Del nostre viatge. - El nostre viatge…
Papa, hamburguesa o frànkfurt?
Un de cada, sisplau.
Entesos. Afanya't.
D'acord.
Subtítols: Tulio Labadie