Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Gubben, jag sa förlåt.
Förlåt, Renn!
Ska du straffa mig för evigt?
Ska du? Herregud.
- Vad sorgligt. - Du lämnade mig.
Jag vet, jag trodde att du var precis bredvid mig.
- Det var jag inte. - Jag vet.
- Jag var i affären. - Jag vet.
En gammal tant frågade hela tiden om jag var vilse, och jag sa nej,
men hon fortsatte och hennes andedräkt luktade batterier.
AA-batterier?
Du, Renn...
Jag är så ledsen.
Det kommer aldrig nånsin att hända igen.
- Lovar du? - Med lillfingret.
Jag kommer aldrig att lämna dig i en affär igen.
- Kommer du aldrig att lämna mig? - Aldrig.
- Hundra procent? - Hundra procent.
Okej.
Jag ska aldrig lämna dig.
Det lovar jag.
Renn. Hon har dött.
Davis här. Ja.
Okej. Cleveland. Trevlig resa.
- Tack. - Nästa.
Hej, det är jag igen.
Jag ville bara ringa dig innan du åker.
Det är mycket som händer här just nu, jag skulle verkligen behöva din hjälp.
Hej, Renn, det är Kevin. Jag tänker så här...
Jag vill befordra dig till arbetsledare.
Det är en stor ära. Ta några dagar och tänk på det.
Jag ringer dig, okej?
Hej, det är pappa. Jag håller koll på flyget,
om du vill att jag hämtar dig. Jag är glad att du kommer hem.
Hittar du nåt?
- Va? - Hittar du nåt där ute?
- Nej. - Vad tråkigt.
Jag hoppades på utomjordingar eller robotar,
eller robotutomjordingar.
Och jag är lättad av ingenting.
Du vill ha en helt tyst resa, och jag, som är rädd för att flyga,
vill att allt ska bli som en Michael Bay-film.
- Vilken Michael Bay-film? - Con Air, framför allt.
Wow. Ja, jag tror inte att han regisserade den, faktiskt.
- Okej, det är fortfarande en bra film. - Är Con Air en bra film?
Alla actionfilmer från 90-talet är bra.
Du är rädd för att flyga
och tycker att alla actionfilmer från 90-talet är bra.
- Självklart. - Det här går väldigt bra.
- Och ändå vet jag ingenting om dig. - Fråga på.
Du kommer att ångra det, jag frågar så mycket.
Vilken typ av musik lyssnar du på?
Hundar? Eller ska vi avbryta samtalet direkt?
Vad jobbar du med? Är Cleveland din slutdestination?
Är du därifrån? Och vad heter du?
Om jag minns alla...
Sorglig brittisk popmusik. Hundar, såklart. De är bättre än människor.
Jag är författare. Jag är född och uppvuxen i Cleveland.
Och jag heter Renn.
Din tur.
- Jag är inte från Cleveland. - Okej.
Jag ska på konferens där. Jag heter Zoey.
- Du verkar njuta av vårt vackra väder. - Ja, det här suger.
Ja.
- Är det flickvännen? - Nej, det är min syster.
Hon är också hemma?
Ja. Typ...
- Inte riktigt. - Det var otroligt vagt
och jag vill ställa en miljon fler frågor, men...
Min bil är här, så...
Okej, du är ju ny i stan,
om du behöver tips på en bra restaurang, eller nåt...
- Vill du... Vi behöver inte. - Ge mig din telefon.
- Okej. - Ja.
- Jag vet aldrig hur man frågar sånt. - Nej, det gick bra.
- Ja. Väldigt. - Varsågod.
Vi ses.
Kan du ta den långa vägen?
- Va? - Den långa vägen?
- Till min destination, om det går bra. - Det är en jättekonstig fråga,
ganska dyrt, men visst. Självklart.
- Ge mig fem stjärnor, bara. - Tack.
- Va? - Visa händerna.
- Mamma, stal du espressoskeden? - Vilken sked?
Skeden du bad om till din espresso, fastän du inte beställde en. Den.
- Jaha, den. - Ja.
Vadå?
Du får inte stjäla espressoskedar.
De förbereder sig för sånt här. De har massa skedar.
De har reserver. De blir glada om de stjäls.
- Blir de glada? - Ja.
- Varför? - Det behövs, de har för många.
För många? Det finns inte plats? Det låter rimligt.
Du är som skedarnas Robin Hood. Okej...
Du är kleptoman, jag vet inte...
Det är galet.
- Du stal en massa saker igen. - Det är bara en sked.
Le. Min mamma, brottslingen. Okej, nu går vi.
NOVELLTÄVLING
Ja, vänta lite. Ja?
- Hej. - Hej. Jag hörde inte att du kom.
- Jag kom precis. Resan tog en evighet. - Jag kunde ha hämtat dig.
- Du var förmodligen upptagen... - Pappa skulle hämta dig.
Leigh, jag... det är okej. Jag är här nu.
Okej.
- Mår du bra? - Va?
Mår du bra?
Ja, jag mår bra.
- Okej. Du får packa upp i fred. - Ja. Jag...
Vi borde nog sikta på att åka vid klockan nio imorgon
för att vi har en massa att fixa... Nio.
- Nio. Det blir bra. - Okej.
- Glad att du är hemma. - Fint att se dig.
Vad är det jag pratar om?
Den finns inte där. Spriten. Den dyra. Jag har flyttat på den.
Jag kunde ha hämtat upp dig.
- Det vet jag. - Du gillar att ta den långa vägen.
Hur är det med dig?
Jag mår bra.
- Hur är det med dig? - Mig?
Pappa, ni var gifta i 15 år.
Oroa dig inte över mig. Hur är det på jobbet?
Din lägenhet?
Det är komp... jag menar, det är bra. Vad är det?
Va?
Jag sviker dig.
- Vad menar du? - Att jag... Jag sviker dig.
- Det gör du inte. - Det känns så.
Jag borde säga nåt som tröstar dig.
- Som vadå? - Citera Thoreau, eller nåt.
- Jag vet inte om det var han. - Skogskillen?
- Ja, han gick till dammen... - Varför just han?
Det är det vi gör. När... när vi inte vet vad vi ska säga,
lånar vi det från nån annan.
Jag behöver inget citat om träd,
jag mår bra, du mår bra och Leigh är Leigh. Vi mår alla bra.
Nej, vi mår inte bra, okej? Vi suger. Helt klart.
Jag menar, titta på oss just nu,
ett perfekt "far och son dricker på natten vid köksbordet"-ögonblick.
Allt låter som om jag precis har googlat
"hur man tröstar en närstående".
- Gjorde du det? - Ja.
- Vad fick du för svar? - Att jag sabbar det här.
Det gör du inte alls. Okej? Du är här.
Du har köpt min favoritsprit. Du googlade... nånting om...
-"Hur man tröstar en närstående". - Precis. Det går jättebra.
-"Jättebra?" - Ja, bra.
"Bra", på gränsen till "suger".
Om det gick riktigt bra, skulle det vara konstigt.
Jag skulle... Det här är bättre.
Du ska inte vara ett proffs på det här.
Tack.
- För att du får mig att må bättre. - Självklart. Det är därför jag är här.
Okej.
Ja. Fint.
- Okej. - God natt.
- Stanna inte uppe sent. - Inte en chans. Jag är helt slut.
Det är lite konstigt att inte ha vår flåsande,
äckliga vän mellan oss.
Ja. Jag saknar honom.
Jag saknar honom så mycket. Men här är vi. Du ser fantastisk ut.
Jag ville se bra ut. På flyget var jag nån annan.
- Vad vill du ha? - Champagne, tack.
- Lyxigt. - Jag vill skapa stämning.
En champagne och en "tequila soda" med lime, tack.
- Är det allt? - Vad ska jag säga? Det är Cleveland...
Men hur? Och, mer än det.
Du är värre än mina patienter.
Patienter?
Är du läkare?
- Psykoterapeut. - Åh nej.
Det här är illa. Jag måste gå nu. Men det var så roligt.
Hur kan det gå två timmar utan att du nämner det.
- Vill du verkligen ha ett svar på det? - Nej.
Så de har inte psykoterapikonferenser där du bor?
De har de. Jo.
Varför Cleveland?
Varför är det min fråga? Jag frågade dig.
Hur var det att växa upp i landet Cleve?
Ja, jag svarade på den frågan, men okej.
Du hänger i nåns källare, hånglar i nåns källare.
Det är en hel del källarrelaterade aktiviteter.
Typ så. Man umgås med familjen.
Man umgås med vänner. Det är allt. Din tur.
Jag ska på psykoterapikonferens.
- Så... - Ja, men?
Jag ska också skilja mig.
Jag visste inte att folk kom hit för att skilja sig.
Nej, men man kommer till Cleveland när exet äntligen flyttar ut
och man behöver komma bort.
Om jag får fråga, vad var dödsorsaken?
Dödsattesten skulle nämna hans otrohet,
men det är som att säga att Scarface dog av det där fallet,
snarare än de tusentals kulor som träffade honom på vägen ner.
- Fantastisk Scarface-referens. - Tack.
Vad tråkigt. Det suger.
Det tycker inte jag.
Men du då?
Jag minns att du sa att du var här
och ska träffa din syster... Varför har du åkt hem?
- Familjeåterträff. - Vad kul.
Ja.
Skål för dig som tillbringar mer tid med din familj.
- Skål. - Skål.
- Det här var väldigt trevligt. - Det var det. Tack.
En drink till?
- Ja. - Ja.
Hur var flygresan?
Den gick bra.
Har du ätit?
Nej.
Om du är hungrig, finns det mat där.
På restaurangen?
Såklart finns det mat där, men jag ville bara nämna det.
Nej, jag är inte hungrig. Vem kommer att vara där?
- Mamma, Leigh, jag, du och Rick. - Rick?
- Blir det kul att träffa Rick? - Jag längtar.
- En stor lycklig familj. - Lycklig eller inte, det är en familj.
Precis vad din mamma behöver just nu.
- Och ett mirakel. - Du vet inte.
Jag har sett forskningen.
- Om du har fel... - Fallstudien, menar jag.
Vad är det för fel på att vara positiv?
Du menar falsk.
Låtsas? Pappa, kom igen.
Jag säger inte att det kommer att bli lätt.
Inte heller att man ska låtsas eller vara falsk.
Jag menar, jag tror inte att du ska planera att förlora henne.
För att...
Det finns en hel del minnen som du kommer att missa.
Ja.
- Wheeland? - Barona, faktiskt.
- Hej. - Trevligt att träffas.
- Du ser bra ut. - Detsamma.
- Trevligt ställe. - Ja, hoppas maten är god.
- Jag vet inte. - Det är den nog.
Innan vi börjar, har jag två regler, okej?
Nummer ett, jag vill inte att nån gråter.
Om nån måste gråta, får de gå på toaletten.
Och nummer två, vi får inte göra det här konstigt.
Jag vet att Rick är på väg. Darren är här.
Det här är första gången vi alla är samlade.
Jag vill inte att det ska bli pinsamt.
Okej.
Du bröt mot regel nummer två.
- Jag beställde tequila åt dig. - Tack, mamma.
- Vi borde ha beställt en flaska. - Ja.
Hur var flygresan?
Flygresan gick... bra. Den var rätt lång.
Två minuter in tog killen bredvid mig av sig skorna.
- Va? - Åh nej.
- Och strumporna. - Nej.
Ungefär halvvägs genom resan tog han fram några hårdkokta ägg.
- Och började skala dem. - Nej.
- Vem tar med sig ägg på resan? - Jag svär.
Gubben. Jag är väldigt glad att se dig.
Ja. Detsamma.
Tack för att ni tog med mig ut. Det är väldigt fint gjort.
- Hej. - Hej.
- Okej.
- Jag antar att vi... - Hej, förlåt, jag fastnade i trafiken.
- Det är okej. - Det är en galen dag.
Va? Jag gick förbi baren, jag var i samtal.
Vad har jag missat?
Inget. Jag sa tack till Leigh för att hon följde med till sjukhuset.
- Jag sa "självklart". - Ja, tack. Förlåt, jag kunde inte.
Det är lugnt. Okej, då skålar vi.
Tack alla för att ni kom hit ikväll.
Jag vill säga att jag uppskattar att ni alla är här med mig.
Jag vet att de närmaste månaderna kommer att bli riktigt tuffa.
Jag bryter mot regel nummer ett. Vad fånigt.
Vilken regel? Va? Hade hon regler?
Det spelar ingen roll.
Har den äran idag
Har den äran att gratulera
Låt höra.
Vi åker och hämtar hennes grejer,
sen till begravningsbyrån och träffar Rick.
- Sen ska vi träffa prästen. - Va?
Prästen.
- Prästen? - En präst.
- En riktig präst? - Ja.
- Hon är judinna. - Rick sa att hon ville ha en.
- En präst? - Ja.
- På hennes begravning? - Ja.
- Fastän hon är judinna? - Du har sagt det.
- Det är galet. - Det är vad han sa.
Att vår judiska mor ville ha en präst?
Inte nån gång under mina 28 år på den här planeten, har jag hört henne säga:
"När jag dör, hitta nån slumpmässig jävla präst till min begravning."
Det är Rick som bestämmer.
- Varför? Vi är hennes barn. - För att han betalar.
Herregud. Det var galet sagt.
- Varför? - Det är inte
som i "jag betalar för middagen,
vi går till jävla Outback Steakhouse", det här är hennes liv.
- Okej. Här har vi pannkakor. - Vad i helvete?
Extra knaperstekt bacon.
Melon och lite yoghurt. Är allt bra?
- Tack. - Hurra.
Okej, då.
- Vad händer efter prästen? - Vi hämtar mammas kläder.
Till kistan?
- Hon ville bli kremerad. - Det vet du inte.
- Hon hatade det här. - Nej...
Leigh! Hon hatade att bo här.
Kanske som i: "jag är uppvuxen här,
så det är mitt hem", men nej, hon hatade att bo här.
Och nu kommer hon att begravas
i den kalla Cleveland-marken för alltid.
Hade du svarat nån av de 30 gånger som jag har ringt och sms:at dig,
hade du varit med och beslutat det.
Skitsamma.
Vi ber en bön för denna rikliga skörd. Tack för denna mat, amen.
Okej.
Prästen hade gjort det bättre.
- Kan du hjälpa mig? - Ja, förlåt.
Det finns en behandling på Ohio State. Resultaten ser lovande ut.
- Hur vet du det? - Det står så här.
Det är klart att de säger att resultaten är bra, alltså...
Hur vet vi att det här är ett bra val?
Det finns en på MD Anderson.
Jag kanske kan ringa Lisa för att hjälpa mig...
PRESENTAFFÄR
Hon älskade den där.
- Hon sov med den varje natt. - Ja.
- Du måste vara Renn. - Ja, hej.
- Trevligt att äntligen få träffa dig. - Hej.
- Gumman. Jag beklagar. - Tack.
Har du träffat Kim? Hon tog hand om mamma.
Hon fick alltid extra efterrätt.
Det var ett nöje att lära känna er mamma.
Följ med mig. Jag har resten av hennes saker nerpackade.
Tack, rummet.
Mamma, du kan inte stanna där inne för alltid.
Jo, det kan jag.
Vi kan komma in till dig.
Renn, det är exakt samma sak.
- Jag gör det inte, nej. - Det är bara tillfälligt, okej?
- Det växer ut igen. Oroa dig inte. - Okej.
Du kan ta en bild och sms:a den till oss,
då ser vi inte dig och du ser inte oss.
Okej, då. Ge mig en minut, bara.
Kan vi sluta?
Leigh? Kan vi stanna nånstans?
- Nej. Vi har ett schema. - Bara en kort stund.
- Hur mår John? - Han mår bra.
- När kommer han? - Jag vet inte, han jobbar på det.
Vad betyder det?
Han har jobbgrejer att fixa med och kommer när han kan.
Är du arg på mig?
Nej.
- Är du säker? - Ja.
Det känns som att du är arg.
Varför vill du plötsligt veta hur jag mår.
Vi pratar om nåt annat.
Okej. Hur mår John? I komedivärlden kallas det callback.
Inget om komedi heller.
Vänta lite. Kan vi prata om schemat?
- Vadå? - Vi måste ändra det.
- Varför? - Jag måste köpa en slips.
- Tog du inte med en? - Jag har ingen.
- Har du ingen slips? - Inte en svart.
- Inte en som passar på en begravning. - Jaha... Okej, visst.
Varför irriterar det dig?
- Du kan låna min bil senare. - Tack.
Kan jag låna den nu? Det är sorgligt här, jag vill köra in i väggen.
- Jag såg det där. - Vadå?
- Det var ett leende. - Nej.
- Är jag en utomjording? Du log. - Det var ett litet leende.
- Fortfarande ett leende. - Okej, då.
BEGRAVNINGSBYRÅ
- Jag ska hitta Rick. Säg inte "usch". - Okej. Jag stannar här i sorglandet.
ATT FÖRLORA EN NÄRSTÅENDE ÄR INTE ATT FÖRLORA SIG SJÄLV
VARJE LIV ÄR VÄRT ATT FIRA
- Skilja mig? - Du måste göra nåt.
Jag kan inte skilja mig från Rick. Inte nu i alla fall.
Varför?
- För att... för att jag... - Så du tänker bara hålla ut?
- Det låter hemskt. - Men, älskling, vad är alternativet?
Jag blir en dubbelt frånskild, 56-årig kvinna som bor i Cleveland.
Det är det sorgligaste jag nånsin har sagt.
Det enda sorgliga med det
är att du bor i Cleveland. Du måste ta dig härifrån.
Åk till Paris. Åk till Alaska. Åk till Rom.
Rom?
Du borde åka nånstans. Nån annanstans.
Gör som i Eat, pray, love. Minus bönen.
Ja, och minus "älska". För det händer inte.
- Vad har vi kvar? -"Äta."
- Äta, äta. - Det låter bra.
Men allvarligt, mamma, du borde åka.
- Jag kan inte. Mitt jobb. - Säg upp dig.
Nej, för att jag har ett hus att betala för,
jag har en bil... Jag har ett liv här.
- Jag kan inte åka, även om jag vill. - Då kommer jag hem.
Jag går med dig genom skilsmässan, okej?
- Vi skiljer oss tillsammans. - Ska du gå igenom två skilsmässor?
Sen kan vi hitta nån trevlig åt dig, som faktiskt är trevlig att umgås med.
Som den där killen. Han ser väldigt rutinerad ut.
Han har nog levt ett bra liv.
Han läser säkert nyheterna, det finns alternativ.
- Han är söt. - Ja.
Han ser ut att vara med nån.
Rick var inte en så dålig kille. Jag lovar dig. Han var rolig.
Visst. Okej. Men allvarligt, jag kan komma hem.
- Jag kan hjälpa dig. - Nej, du kommer inte hem.
Nej. Du lever ditt liv.
Du måste fortsätta skriva. Du är en så bra författare.
Lova mig att du fortsätter med skrivandet. Lova mig.
Seriöst?
- Lovar du? - Jag lovar.
- Hundra procent? - Hundra procent.
Renn, Renn.
Det är där nere.
SORGERUM
Vad gör vi här?
Vad är på väg att hända i sorgerummet?
Begravningskillen ställer fram några kistor.
Jag vet inte, vi väntar på honom.
- Ställer fram? - Ja.
- Som en kistutställning? - En kistutställning.
Som ett visningsrum för kistor?
Ja. Hur många fler frågor ska du ställa, Renn?
- Hur många kistor? - Tre.
Jag menar tre som jag har råd med.
- Har du en kistbudget? - Ja, det har jag.
De kanske har begagnade kistor.
Precis som de nya, men billigare.
Förlåt, Renn, vill du bidra?
Kanske med lite av författarpengarna som du har samlat på?
- Det var riktigt oschysst. - Okej, det räcker. För båda.
Inte här, inte nu. Vem är begravningskillen?
Jag vet inte. En konstig kille som äger det här stället.
- Nej. Jag menar, vad heter han? - Bob.
- Hej, jag heter Bill. - Trevligt att träffas.
- Vad hette du? - Bill.
Bill, just det. Trevligt att träffas, Bill.
Ursäkta mig lite.
Mrs Donnellan, din familj kommer att älska dig i den.
Det är ett evighetshem.
Okej, då ska jag visa er vad vi har.
Vilka bra alternativ.
En fråga om den till höger, Bill.
Kan vi få nåt skrivet på den? Ett personligt meddelande?
Eller är det bara klassikern, "vila i frid"?
Jaha. Nej, ni kan anpassa det hur du vill.
Namn. Datum.
Favoritordspråk.
- Visst. - Smurf. Som "YOLO".
Renn.
Hon hade gillat det.
- Är det initialerna? - Lyssna inte.
- Den där är intressant. - Den är väldigt populär.
Det kan jag förstå. Jag älskar idén med en kista med lågor på.
Det sänder verkligen ett starkt budskap
om vart man tror att de är på väg.
Ja, visst. Tar ni den, då?
- Nej, fortsätt ignorera honom. - Ja, ignorera mig bara.
- Jag röstar på den i mitten. - Jag också.
- Du hörde vad de sa. - Okej, ska vi?
Är du galen?
Jag försöker befordra dig till lönechef.
- Jag vet. - Det är en ära.
Jag menar, andra vill det. Som Gary.
Han vill verkligen det. Du kan tjäna mycket pengar.
Du är vår kille. Chef över lönerna.
Vi kan vänta på dig. Tänk på det.
- Jag ringer dig. - Tack.
KEVIN JOBB
- Är allt som det ska? - Ja. Allt är bra.
Bra schemaläggning.
Från begravningsbyrå till dödens vagga.
Var snäll. Han är präst.
Ja, och tydligen har en demon följt honom och flyttat in.
Är det där en Annabelle-docka?
- Det är det inte. - Jo.
- Nej. - Jo, det är det.
- Han har väl släktingar. - Som har glömt den?
Han vet väl inte det.
Jag antar att han är en människa med mänskliga ögon.
Han kanske förlorade ögonen när han slogs mot demonen.
Herrejävlar.
Först ett leende, sen ett skämt.
För nån som inte ville prata om komedi är det rätt stort.
Vänj dig inte.
Du förändras. Jag kan se det hända. Se där. Precis i rätt tid.
En Miata.
Han står fel.
Jag fixar en p-bot.
- Har du köpt juice? - En smoothiejuice.
- Vad är en smoothiejuice? - Smuice. Jag går på diet.
Du ser bra ut.
- Rick. Hej. - Fader Dan.
Ni måste vara Renn och Leigh. Jag beklagar. Jag har lektion,
men kom in. Välkomna.
Okej. Adam, fortsätt öva. Det låter jättebra.
Sharon. Han spelar jättefint.
Han är så bra.
Jag är glad att ni äntligen får träffas.
Äntligen?
Fader Dan har varit en sann kämpe för oss
under hela den här svåra processen.
Han är en andlig hjälte som,
oavsett hur jobbigt det blev, aldrig svek oss.
Det betyder bara så mycket att han är där för oss mot slutet.
Tack, Rick. Det var snällt sagt av dig.
Jag är så lättad över att höra att du kände mamma.
Det visste jag inte.
Han kände henne inte. Han träffade henne aldrig.
Han är mer min andliga hjälte.
Men ni kan hjälpa till.
Jag har redan berättat massor om din mamma.
Vad hon gillar, hennes favoritmat och sånt.
Han kommer att sitta och prata med er, en och en,
samla mer information och sy ihop det med min.
Och vi har vårt griftetal.
Som ett griftetalstäcke.
Jag vet att du försöker skämta, men, ja. Ett griftetalstäcke.
Jag har några ärenden, så jag drar.
Överlämningen är slutförd.
Okej.
- Okej. Tack, Rick. - Tack.
- Hejdå, Rick. - Okej.
Förlåt att jag inte har städat. Jag hann inte riktigt.
Han börjar bli riktigt bra.
Han var inte så bra för två månader sen,
men han gör bra ifrån sig.
- Ja. - Ja, han är bra.
- Väldigt bra. - Tack. Vem tar vi först?
- Renn? - Förlåt, kan du upprepa frågan?
- Hur mår du? - Jag mår bra.
Hur fungerar det här?
Du ställer massa frågor om hur jag mår,
eller fortsätter jag bara att svamla?
Innan jag börjar, brukar jag fråga om personen jag pratar med
vill hålla griftetalet själv.
- Nej. - Jag förstår. Det...
det kan vara utmanande, minst sagt.
Ja.
Men jag vill ändå fråga bara för att vara säker innan jag börjar.
Okej.
Jaha. Tack. Men svaret är fortfarande nej.
Okej.
Vi kanske ska börja med att du berättar lite om henne...
om Lily Katherine.
Lily Katherine?
Jag är bara nyfiken. Vad sa Rick om min mamma?
Jag vill inte prata om din fars... Styvfar, förlåt.
Din styvfars kommentarer, eller din systers.
Är griftetalet imorgon bara tänkt att vara som en överraskning?
Det vill jag nog inte säga,
men det har alltid hjälpt om personen tänker på sin närstående själv.
Det du tycker, utan att påverkas av nån annan.
Berätta om henne, Renn. Hennes hobbyer?
Favoritfilmer, eller ett favoritminne?
Jag vet inte. Jag kan inte komma på nåt just nu.
Vad är det första du tänker på?
- Att hon hade hatat det här. - Vad menar du med "det här"?
Att sitta ner och prata om slutet av livet med Ricks andliga hjälte.
Inget illa menat.
Varför hade hon hatat det?
Hon hatade när folk pratade om henne.
Det är därför hon inte sa till nån vad som hände.
Hon höll allt inom sig. Ingen fick veta.
- Jag förstår. - Hon hatade att höra folks åsikter
om nån faster eller farbror som tog ett magiskt piller och blev frisk.
Det är nog bättre att börja där. Inte om hobbyer och favoritmat.
Du vet, skitsnacket. Ursäkta. Det hon gillade.
För vem fan bryr sig? Igen, ursäkta.
Men att berätta vad hon hatade.
Hitta nån som hatade att springa på nån i köpcentret
lika mycket som hon.
Det säger mycket mer.
Alla saker hon hatade. Som människor och att prata.
Och det här. Hon hade hatat det här.
- Vad gjorde du? - Va?
Vad tog du?
Herregud... Jag har inte gjort nånting.
Jag tog bara en kopp, okej?
Du tog en... Gud, du gjorde det igen.
Lugna ner dig. Folk gör det hela tiden.
De har extra, det är okej.
- Ja, det är det. - Det är inte sant. Overkligt.
- Tog du tefatet? - Ja. Och en sked.
- Tog du hela uppsättningen? - Man kan inte bara ta en del.
- Ni kommer bli tagna. - Lägg av.
Jag betalar inte nån borgen.
Du har inte tagit nånting på allvar idag.
Du har inte hört en enda grej.
- Jag blir förbannad. - Jag har lyssnat.
Nej, du har inte tagit nåt på allvar.
- Som att du inte är här. - Jag är här.
Låt mig ha en reaktion och hantera det själv.
Du hanterar det inte. Du drar skämt.
- Du känner inget. - Vem bryr sig?
- Det här är skit. - Det är det inte.
- Favoritmat? - Det är på riktigt.
Det är på riktigt. Dagen som vi har fruktat,
som vi har tänkt på, har kommit.
Du kan inte ignorera det längre, hon är död.
Jag ignorerar inte...
- Hör du vad jag säger? - Ja.
- Hon är död. Ha nån sorts reaktion. - Jag har en reaktion.
Jag skriker, det är en reaktion.
Du ser det inte, men det betyder inte att jag inte gör det.
Jag känner dig
och du gör samma sak som alltid, du ignorerar dina problem.
Du vill inte känna nåt eller prata. Ställ frågor!
Som vad?
Hur ska du hantera ditt liv utan mamma?
Hur ska du gå vidare från det.
Du behöver inte veta svaren men du måste börja ställa frågorna.
Nej.
Då är vi tillbaka här om ett halvår, ett år,
om sex år med exakt samma samtal.
Och du klickar bort mig när jag ringer.
Det vet du inte.
- Okej. - Okej.
Jag går upp och kollar i hennes garderob.
Jag vill inte vara här länge. Vi kommer tillbaka imorgon.
Perukaffären med Renn & Leigh
Hej, gubben. Vad gör du?
Leigh?
Är du vilse? Ursäkta mig, har du gått vilse?
- Va? - Är du vilse?
- Förlåt. Jag behöver en slips. - Kostymavdelningen. Där uppe.
Fan.
Behövs nåt?
- Renn? - Fan.
- Hej. - Hej.
Hur är det i LA? Hur går det med skrivandet?
- Berätta. - Det är bra. LA är bra.
Har du skrivit nåt på sistone?
Nej, inte än. Jag har en massa möten och sånt...
Tråkigt. Jag menar, det vänder snart. Min kusin åkte till LA
för att bli skådespelare. En konstig kille.
Han ser ut att ha blivit slagen i ryggen och blev förvånad.
Och förblev sån.
Det var tråkigt.
Jag tror att han faktiskt precis spelat in en tvättmedelsreklam.
Frågar du mig? Jag känner honom inte.
Ja, det var en tvättmedelsreklam.
Killen jobbade en dag och tjänade 20 000 dollar.
En dag, tjugo papp.
- Ja, man tjänar väldigt bra på reklam. - Det är galet. Du borde jobba med det.
Det är mer marknadsföring, men det ska jag tänka på.
Ja, ha det i åtanke.
Hur som helst, hur mår du?
Jag fick reda på om din mamma.
Ja. Ja.
- Mår du bra? - Ja, jag mår bra. Jag mår bra.
Fan alltså. Jag... jag minns din mamma.
- Hon var en riktigt trevlig kvinna. - Ja. Tack.
Jag minns att hon alltid var sen med att hämta dig från skolan.
Ja, det stämmer.
Det var nog inte det bästa
- att ta upp just nu. - Nej, det är ett bra minne.
Jag minns också att min mamma... En dag var hon också sen.
Pappa just hade fått sparken och kom hem tidigt.
Och sen började de bråka och hon stormade ut.
Hon var väl så förbannad att hon glömde hämta mig.
Jag minns att din mamma kom fram till mig
och sa: "Vi väntar med dig, kom och sätt dig och lyssna på musik".
Jag satte mig i bilen med dig och din mamma, och hon satte på...
- Paul Simon. - Paul Simon.
Hon älskade Paul Simon.
Och sen var det bara vi tre. Jag, du och din mamma i bilen
lyssnande på Paul Simon. Och sen kom min mamma.
Hon körde hem mig
och de började bråka igen.
De bråkade hela natten och jag ville inte höra på det mer.
Jag smög ner och kollade igenom skivsamlingen
och jag hittade den CD:n.
Jag gick till mitt sovrum och tog på mig hörlurarna.
Jag hörde dem inte bråka längre.
Det var din mammas förtjänst.
Hon var... Hon var en riktigt trevlig kvinna.
- Tack. - Jag beklagar.
- Ja. - Det var trevligt att ses.
För tidigt för en drink?
Tack, Cleveland!
- Rosor. - Jag kommer strax.
Okej.
- Varsågod. - Du hade rätt, jag ångrar det här.
Nej, det är för sent. Nu måste du träffa mina vänner.
- Du får inte gå nu. Kom. - Okej.
- Hörni, det här är Renn. - Renn.
- Hej. - Hej. Sam.
Hej. Parker. Trevligt att träffas.
Ditt framträdande var så bra.
Det är det bästa framträdandet ikväll.
Mitt mål är att få upp dig på scenen.
Nej, jag behöver 900 shottar om det ska hända.
Jag är strax tillbaka.
- Ja. - Herregud.
Hur känner du Zoey?
Vi slogs mot utomjordingrobotar på ett plan.
- Är du en av hennes patienter? - Ja.
- Har ni känt henne länge? - Nej, sen i morse, på konferensen.
- Vi älskar henne redan. - Ja, hur kan man inte det?
- Har ni pratat om mig? - Ja, men bara bra saker.
- Okej, fortsätt. - Åh gud.
Okej, vi skålar för deltagandet.
- Och för din fina stad, Cleveland. - För Cleveland och deltagandet.
- För Cleveland! - Vad är det, alkohol?
Ja.
Vem gjorde det här?
- Renn, det är så coolt. - Tack så mycket.
- Okej. - Okej.
- Farozonen, farozonen. - Skål, skål, skål.
- Jag går ut. - Okej.
Cleveland!
- Hej. - Hur mår min favorit-emokille?
På väg att göra en Dashboard Confessional-tatuering på vaden.
Umgänget med familjen var lite för mycket?
- Ja, det kan man säga. - Vad gjorde ni idag?
Vad har vi gjort idag?
Vi åkte till en begravningsbyrå och ett sjukhus.
Vi träffade en präst. Jag förolämpade en präst.
Jag bråkade med min syster
och hon fick ett sammanbrott i garderoben.
Jag köpte en slips. Och nu det här.
Jag känner att du har mer än fyra frågor efter det.
Nej, bara en.
Varför har du kommit hem egentligen?
Ja, det är den rätta.
Min mamma har dött.
- Herregud. - Ja.
Renn, jag beklagar.
Tack.
Varför sa du inget?
Jag vet inte.
Jag trodde att om jag inte sa det högt, var det inte sant.
- Jag förstår det. - Men det är det.
Hon är död och begravningen är imorgon.
Gud, det känns galet att säga det högt.
Jag ska till min mammas begravning.
Jag beklagar.
Jag mår bra. Jag mår bra.
Gör du? Jag menar, jag hade inte gjort det.
Nej, jag gör inte det.
Jag vet inte varför jag fortsätter säga det.
Hela grejen känns inte verklig.
Och... jag... Jag vet inte hur jag ska hantera det.
Jag fortsätter att ignorera det och undvika det, och...
Jag är rädd för att fastna så här för alltid.
Ja, jag vet att det känns så.
Men så småningom...
Det kan gå väldigt, väldigt långsamt, men till slut...
blir du bättre på att hantera det och leva med det.
Det är svårt att förklara,
men det känns som om det finns två halvor av mitt liv.
Den bra halvan, innan allt hände,
innan hon blev sjuk. Och sen har vi den dåliga halvan.
Förutom dig, då.
Det är halvan jag inte vill bli bättre på att hantera.
Jag vill bara gå tillbaka till innan hon hade handskar på sig
för att hennes händer var för spruckna,
eller hjälpa henne att välja peruk.
Eller att välja sjukhus som ändå inte kunde rädda henne.
Jag vill vara på en uteservering med henne
och bara prata och skratta.
Jag vill ha den goda halvan igen.
Det är konstigt. Jag har glimtar av den goda halvan...
Men de känns bara så långt borta nu.
Och...
Som att se dem...
men inte kunna ta på dem.
Jag bara tittar på dem.
Jag är inte...
Jag deltar inte.
Det är så sorgligt.
Jag fortsätter att titta på min telefon...
och tror att jag ska se nåt från henne,
typ "Hej, gubben...
Jag skojar bara. Jag mår bra."
Men...
Men jag vet att det inte kommer att hända.
Och...
I stället får jag samtal från min chef,
för ett jobb som jag inte vill ha.
Min syster ringer och påminner mig om allt vi måste göra
för att...
vår mamma är död.
Och jag fortsätter bara att ignorera och undvika och...
...sabbar allt. Förlåt. Jag har sagt för mycket.
Nej. Jag tror inte att du sabbar allt.
Jag tror inte att jag gör ett bra jobb.
Jag tror inte att det är meningen.
Tack.
Du... Kan jag komma imorgon?
- Till min mammas begravning? - Det låter konstigt, men jag...
Jag vet inte. Jag vill vara där för dig.
Det vill jag.
- Fint. - Fint.
Jag är nog redo.
Redo för vad?
Jag är nyfiken på vad det betyder.
- Kom. - Okej.
Kom igen.
Vi har samlats här idag för att ta ett sista farväl
av Lily Katherine.
Lärare, vän, syster, hustru.
Och mamma.
Lily Katherine var full av ljus och skratt.
Hon hade ett skratt som fyllde hela rummet.
Hennes kärleksfulle make, hennes livs kärlek, Rick,
sa att hon älskade människor mest av allt.
Han säger att hon skulle älskat att se er alla här idag,
att prata med er, hålla era händer och höra allt om era liv.
Hon älskade att umgås med vänner,
och prata om sina favoritfilmer, en av dem...
Förlåt.
Va?
Jag kan bara tänka på ett minne.
Jag önskar att det var nåt coolt, som...
fallskärmshoppning eller bergsklättring,
men det är det inte.
Det är hon. Det är jag. Vi är på väg hem från köpcentret.
Jag är nio år gammal och förbannad.
Hon glömde mig i en klädaffär.
Hon sa åt mig att sitta och vänta på en bänk med min Stålmannen-tidning
och vänta medan hon provade några tusen klädesplagg.
Leigh vet att det var hennes favorithobby.
Hon kunde köpa nya kläder, ha kvar prislappen och lämna tillbaka dem.
Hur som helst... Hon gjorde det ofta.
Och den här gången var det en tröja.
Hon köpte den och gick därifrån.
Jag satt på en bänk och väntade på att hon skulle komma tillbaka.
Ett par timmar senare gjorde hon det, hon rusade in
och bad om ursäkt, men jag var fortfarande förbannad.
En tant frågade hela tiden: "Är du vilse?"
Men det var jag inte. Jag var exakt var jag skulle vara.
Hon bara... hon bara lämnade mig.
När jag tänker tillbaka på det nu, är allt jag känner avundsjuka.
För jag önskar att jag kunde återuppleva den dagen,
när jag sitter på bänken
i den där affären med den där Stålmannen-tidningen.
Jag är avundsjuk på den pojken.
Om jag kunde återuppleva det...
den dagen, skulle det betyda...
att hon kommer tillbaka.
Förlåt.
- Hej. - Det var en vacker berättelse.
- Äsch... - Din mamma hade ha varit stolt.
Tack.
- Säg till om du behöver nåt. - Ja.
- Hej. - Hej.
Tack för att du kom.
Tack för att jag fick vara här för dig.
Jag ser att du har träffat min syster.
Ja.
Hon är jättetrevlig.
- Ja. - Det är vad jazz är till för.
- Ursäkta, bara en... - Ja, självklart.
- Bra tal innan, Renn. - Ja, bra skämt just nu, Rick.
Människor sörjer på sina egna sätt, Renn.
Ja, och vissa människor sörjer inte alls, tydligen.
- Tror du inte det? - Jag har ögon och öron.
- Hörni, inte nu. - Vi pratar bara.
Okej. För att du står där borta och är ledsen?
Det betyder att hon betydde mer för dig?
Ja, och att du inte har varit med de senaste två åren,
eller tio år innan,
med cellgifterna, när hon sov på badrumsgolvet
för att hon inte hade energi att flytta på sig,
när hon hallucinerade av medicinen. Det minns du.
Det var kul, hon såg människor från förr.
Och sen grät hon för att hon såg dem. Du var inte där för nåt av det.
Jag tycker synd om dig. Lycka till med att leva med det.
Jaha? Och du är en expert?
Du vet vad man gör när en närstående blir sjuk?
Kom du hem direkt?
Stannade du vid hennes sida? Du kom hem några gånger.
Jag pratade med henne varenda jävla kväll.
- Det här handlar om dig. - Nej, det här handlar om dig.
När hon blev sjuk, riktigt sjuk, var inte du där för henne heller.
- Din syster var det, men inte du. - Var du det?
Jämfört med dig var jag som hud.
- Hörni, det passar inte nu. - Han dömde mig för hur jag sörjer.
Jag dömer inte dig för att du flydde och stannade borta och skrev.
- Hon sa åt mig att inte komma. - Och du lyssnade.
En sjuk kvinna bad dig att inte komma hem, det ville du höra.
- Jag tänkte komma hem. - Men det gjorde du inte.
Tror du att hon inte ville det?
Tror du verkligen att hon inte ville ha dig vid sin sida?
Du var hennes favorit, Renn. Förlåt. Men det är sant.
Hon ville inte ha mig där,
hon ville ha dig där, och det var du inte.
Och då fick du aldrig säga hejdå.
Det här handlar väl om det.
Jag ber om ursäkt för det.
- Lycka till med att leva med det. - Kom igen, ut med dig.
Förlåt, jag är...
- Ursäkta. - Förlåt.
Tack så mycket för att ni kom. Kör försiktigt.
Tack.
Hur gör du det?
Vadå?
Du håller dig lugn hela tiden och...
Du är så stark.
Renn, jag är en jävla röra. På riktigt.
- Jag insåg inte det. - Ja.
Jag trodde att garderobsammanbrottet var en engångsgrej.
Förlåt för att jag lämnade dig ensam.
Du nämnde den dagen när mamma lämnade dig i köpcentret.
Jag minns den lite annorlunda.
- Du var inte där. - Ja, precis. Jag ville vara det.
Jag vet att hon lämnade dig där och att det var läskigt.
Men jag fick aldrig följa med.
- Jag är ledsen för det. - Det är okej.
Rick är ett svin och har fel om en massa saker,
vi kan prata om det sen, men...
den enda grejen som han har rätt om är att du var hennes favorit.
Vi har deras personligheter, det vet du.
Ibland försökte han bete sig mer som du.
Och hon försökte bete sig mer som jag. Det var så det var.
Det var därför hon bara tog med dig på äventyr.
Jag vet att hon älskade mig.
Men hon undvek honom genom att undvika mig.
Jag har inte de minnena som du hade med henne.
Men jag har dem... jag har dem nu.
En månad sen.
Att sitta på sjukhusrummet med henne, titta på The View och spela kort.
Det kanske inte är varma, fina minnen
men de är... med henne, och...
de är mina.
Du fick den goda halvan med henne och jag fick den dåliga, men...
Jag hade aldrig bytt ut min halva.
- Ja. - Och du kom inte hem,
och jag förstår att du känner dig skyldig för det.
Men Rick har fel om det för det är precis vad hon ville.
Hon undvek sig själv genom att undvika dig.
För om du hade kommit hem, skulle det ha varit på riktigt.
Så du kan sitta och du kan gråta
och lyssna på The Smiths eller vad du gör.
Men jag hade inte gjort det, för hon hade inte velat det.
- För mamma. - För mamma.
Du var väldigt läskig. Du gjorde honom förbannad.
Han har galna ögon.
- Vad är det nu? - Jävla Rick.
- Rick har låst oss ute? - Det stämmer.
Att han kommer med våra grejer? Och det här är vad han lämnade?
- Den jäveln. - De här två lådorna och en sopsäck?
- Ja. - Den jäveln.
Han väljer ut våra minnen i två lådor.
Och en sopsäck.
- Och mammas saker? - I huset.
Som vi är utelåsta från?
Han är ett riktigt svin, S-V-I-N.
- Jag vill kasta honom i havet. - Jag vill hyra en torped.
Vi kan stämma honom. Vi har inget motiv.
Jag fixar inte två minuter i fängelset.
Nej.
Den jäveln... Rick.
Det finns en sak vi kan göra.
Och en person hade varit stolt över oss.
- Nej, nej, nej. - Jo.
Jo, jo, jo.
Nej, nej, nej.
Han är nog inte hemma.
- De kanske har säkerhetsvakt? - Det har de inte.
Nej. Fan.
Jag vill bara säga att det här är en riktigt dålig plan.
Jag är inte emot det, men inte heller för det.
Noterat. Vad gör vi?
-"Hur man bryter sig in i ett hus." - Herregud.
Innan vi går vidare, är föräldern,
förnuftets röst, med på den här planen?
Önskar jag att jag inte tagit på mig loafers? Ja, men det viktigaste
är att ni får ett avslut och personlig utveckling.
Och att hämnas på Rick, den jäveln.
Och det innebär inbrott?
Vi kom väl överens om ett ringa inbrott?
- Sluta säga så, snälla. - Okej.
Men, ja, det blir ett ringa. Kan vi gå igenom stegen, tack?
Bra. Jag är inte övertygad. Jag bara... Vad är steg ett?
- Jag är nyfiken. - Visst. Steg ett, "är det nån hemma?"
- Herregud. - Jag känner att det är givet.
- Det är fortfarande viktigt. - Förmodligen är ingen hemma.
Okej, förmodligen inte, gå till steg två,
som är: "Vet vi om huset är larmat?"
Han har nog inte installerat nåt idag och vi hade inget innan,
så förmodligen inte.
Nej, eller "förmodligen nej" igen. Då hoppar vi till steg fyra.
- Skit också. - Va?
Jag tryckte på en annons.
- För helvete, pappa. - Vad ska jag göra?
- Vem gör reklam på en inbrottssida? - Det är ett videospel, rätt coolt,
med sjöjungfrur och sjöhästar.
- Kan du inte klicka dig ur det? - Nej.
Jag trycker på x:et.
- Vi kommer att hamna i fängelse. - Det är okej. Jag går tillbaka.
"Leta efter ett öppet fönster."
- Ett öppet fönster? Vi går. - Smäll inte igen dörren.
- Vi borde ha repeterat. - Va?
Jag vet inte. Det här är så vårdslöst.
Okej.
- Den andra sidan. - Wow.
Inte alls misstänksamt...
Det har gått typ en timme. Nu kommer han.
Det här är inte...
Okej, inget är öppet. Vi åker.
- Köksfönstret är öppet. - Vid diskbänken?
- Ja. Vad är steg fem? - Steg fem. "Gå in genom fönstret."
Och sen då?
- Stjäl saker? - Inga fler steg?
Det är en artikel om inbrott. Man behöver nog en annan sen.
- Vi borde googla det. - När man har brutit sig in.
- Stjäl saker. - Nej, du kan inte göra det.
Då märker han det och ringer polisen.
- Herregud. - Du kan stjäla föremål,
men inte saker, okej? Om vi ska göra det här,
då måste vi tydliggöra det.
- Okej, det är tydligt. Några saker. - Nej, föremål.
- Du hakar upp dig på ett ord. - Vi har fastnat.
Ja, jag har fastnat. Föräldradags, förnuftets röst.
Det här känns fel. Vi vet alla att det är fel, okej?
Jag borde säga nåt för att stoppa er, men jag kommer inte på nåt.
Ska vi göra det?
Okej.
Stjäla föremål på tre.
- På tre. - Ett, två, tre.
- Stjäl föremål. - Föremål.
Föremål.
- Vad håller du på med? Leigh. - Jag går in.
Nej, nej, nej.
Det är bra för dem.
Herregud.
- Okej, jag är här. - Du...
- Tänker du försöka stoppa mig? - Nej.
Bra.
Var försiktig. Var tyst. Bli bara inte tagen.
Okej.
För mamma.
- För mamma. - För mamma.
Hittar du nåt?
- Inget spännande. - Det var ju tråkigt.
Visst är det.
- Hej. - Hej.
Ett glas champagne, tack.
- Lyxigt. - Jag vill skapa stämning.
Minns du när du berättade nåt personligt
och svårt om varför du kom hit
och jag ljög och sa att jag var här på en återträff?
Ja.
Jag tror inte att jag nånsin bad om ursäkt.
Så jag vill bara säga förlåt.
Tack.
Och förlåt för det högljudda bråket med min styvpappa. Det var galet.
Ingen fara. Det är en fas i sorgen.
- Att skrika på sina styvföräldrar? - Ilska.
- Jaha, ja. - Ja.
Jag funderar på att bli proffs på förnekelse.
Jag har rätt höga poäng.
Mår du bra?
- Nej. - Inte?
Nej, men jag kommer att göra det.
Det känns som att vi inte borde dejta just nu.
Ja, definitivt. Bra kyss. Men jag är en fullständig röra.
- Du har förmodligen rätt. - Hundra procent. Jag med.
Om jag var min egen terapeut,
skulle jag säga: "Hör av dig om ett år".
Ja. Och jag skulle vänta tre dagar med att svara för att verka cool.
Som om du kunde vänta tre dagar på att svara på mitt sms.
Inte ens en dag. Jag hade svarat direkt.
Jag hoppas det.
Perfekt tajmad champagne. Tack.
- För din mamma. - För Lily.
Skit också.
Vi är varandras alibi, kom ihåg det.
Okej, ingen anledning att fördröja det.
Jag är här för att be om ursäkt.
Jag borde inte ha låst ute er. Jag vill ge er en fredsgåva.
Okej. Varsågoda.
Om det är nåt annat ni behöver, säg till.
- Ring mig eller... - Kör iväg.
- Du bryter mot regel nummer två. - Vilken regel? Har jag missat nåt?
- Strunt i det. - Okej. Hejdå.
- Hejdå, Rick. - Hejdå.
Det är definitivt inte allt.
Nej.
- Vi tar vad vi kan få. - Ja. Bra för Rick.
"Inte förrän vi är vilse börjar vi återfinna oss själva."
"Henry David Thoreau. Skogskillen".
KEVIN JOBB
Renn, hej.
Jag kommer att fortsätta med skrivandet.
- Vad ska du jobba med? - Jag vet inte, men det ordnar sig.
- Lycka till. Vi kommer att sakna dig. - Tack.
Okej. Hejdå.
Skicka ett sms sen. Och svara i din jävla telefon.
- Okej. - Okej.
- Vi tar den långa vägen. - Okej.
- Jag älskar dig. - Tack.
Vad har du i ärmen?
- Gav de den till dig? - Nej.
Inte?
- Stal du den? - Ja.
Kan jag få se?
Det är ingen bra idé att stjäla saker.
- Okej. - Det gör vi inte igen.
Men bara den här gången är den din.
Bara den här gången.
- Ska vi gå? - Ja.
Okej.
Okej, då drar vi.
Undertexter: PLINT Översatt av: Jennifer Larsson