Denna berättelse är fiktiv. Alla likheter med verkliga pesoner är en tillfällighet.
Mitt namn är Ryan Gifford.
1981 var jag 18 år och gick sista året i Sherman Oaks i Kalifornien.
På skoldagar ställde jag väckarklockan på 05:45
även om jag inte behövde vakna förrän en timme senare.
Jag älskade snooze-knappen, som om jag kom undan med nåt.
Kl. 06:45 har jag redan skämt bort mig fyra gånger.
Inte så illa.
I duschen tvålade jag in kroppen uppifrån och ner. Axlarna först.
Sen bröstet.
Mage.
Röv.
Lår.
Och slutligen, vader.
Jag föredrog den ordningen.
Det förhindrar smutsigt vatten från att vidröra ren hud.
Jag rakade mig, applicerade rakvatten och avslutade med en skvätt Kouros.
För män.
Jag älskade Buc Wheats,
flingor från General Mills,
som skulle sluta tillverkas bara några månader från i dag.
Knapriga veteflingor täckta i äkta lönnsirap.
Senare ändrade General Mills receptet och ersatte lönnsirapen med socker.
Resultatet var katastrofalt.
I dag, 4 oktober 1981,
hade jag bara 92 skålar Buc Wheats kvar i mitt liv.
Nu 91.
Jag körde en 1978 Pontiac Trans Am.
Manuell. Tjejer älskar killar som kör manuellt.
Från mitt hus på Mooncrest Avenue i Encino
tog det allt från19 till 23 minuter att köra till skolan.
Du är sen.
Men den morgonen skulle jag inte till skolan.
Butch letar efter dig.
Jag skulle inte säga att spela med i porrfilmer var min passion,
men när pappa sänkte familjens förmögenhet i Heaven's Gate…
BUTCH BANXXX VD, EROTICA PICTURES
…måste jag hitta pengar för att betala för Yale.
Jan "Butch" Banxxx var en av de mest produktiva pornograferna i The Valley.
Jag gillade att hon var en tuff kvinna i ett manligt jobb.
En sann pionjär i branschen.
Du lade märke till min videobandspelare.
Det är en fantastisk, ny teknik.
- Tittar du på film? - Nej.
Nej, Troy, jag gör film.
- Det är faktiskt Ryan. - Vänta.
Så står det inte på affischen.
Ska du göra filmer på video?
Föreställ dig det här. Att röra dig själv, det vill säga att dra en handtralla
i komforten av ditt eget hem.
Inga fler klibbiga golv. Inga fler otympliga armstöd.
Ingen mer slumpartad ögonkontakt med nåt pervo man känner igen från kyrkan.
Om tio år kommer VHS-band att få porrbiograferna att gå i konkurs.
Så nån kan köpa sitt eget VHS-band av en av mina filmer?
Ja, och det kommer de att göra.
Men jag trodde att mina grejer bara släpptes utomlands.
Tänk om nån känner igen mig? Du lovade att ingen skulle göra det.
Ett muntligt löfte. Du, det tar tio år innan banden säljs för under 1 000 dollar.
När det här hinner ikapp dig har du hunnit glömma bort allt.
- Det är ingen tröst. - Är det inte?
Var det därför du ville träffa mig?
Nej, du måste lära upp en flicka.
En kvinna, faktiskt.
Klarar du det, snygging?
Så hon kan gå i ditt ledband?
Som en bondage-grej?
Ett metaforiskt ledband.
Vem är hon?
Den du vill att hon ska vara.
Jag kallar henne Cami Soul.
Cami Soul.
Fan.
Kan vi prata om VHS-grejen?
Ryan, möt min senaste stjärna. Ms Cami Soul.
Hej, Ryan.
Mrs Schaffer?
Känner ni varann?
Fantastiskt.
Det här är en stor scen. En stor, utmanande scen.
Throb Johnson, alltså du, vill knulla sin styvmamma som spelas av Cami Soul.
Det är vad som händer dramaturgiskt.
- Oj. Invecklat. - Ja.
Förresten såg jag tagningarna från i går.
Orgiescenerna var otroliga.
- Det är manuset. - Okej, vi byter till team ett.
Okej, Lucy och Desi. Kom igen.
- Allt väl, raring? Hur mår din mamma? - Bra.
Gör mig en tjänst. Berätta inte för du-vet-vilka vad jag gör.
- Min man och min dotter. - Jag antog att du menade dem.
Kör ljudet!
Du luktar gott. Kouros?
Nu knullar vi!
Snälla, snälla. Förlåt mig!
Förlåt.
Fan. Skit. Fan.
Nej.
Snälla, låt mig åka hem!
Snälla.
Jag vill se mamma.
Snälla, du ska få isglass.
Fitta. Ditt jävla rövhål.
Hjälp mig!
Snälla!
Nej! Snälla! Nej!
Snälla, släpp mig.
Snälla du.
Snälla, släpp mig.
Vad är det?
Ät det.
Nej, vad är det?
- Ät det. - Nej!
Hjälp!
Thom, kom hem efter skolan.
Jag har planer.
Jaha, vad är det för planer?
Umgås.
Kan du umgås en annan dag?
Jag har nåt viktigt att berätta.
Vadå?
Jag vill att du träffar nån.
Jag vet att det har varit jobbigt sen din pappa flyttade ut.
Han flyttade inte, du sparkade ut honom.
- Jag gav honom ett ultimatum. - Visst.
Det har varit en svår förändring för mig med.
- Och Ted har varit… - Ted?
Ted har varit en ljusglimt, okej?
Han gör mig lycklig. Han vill ta hand om oss.
- Han är fotvårdsspecialist. - Äckligt.
- Är allt bra med dig? - Ja, det är bara mamma.
- Jag trodde att hon mådde bättre. - Det gör hon, men det är så konstigt.
Det var svårt att se henne ledsen med pappa. Nu är det svårt att se henne glad.
Som om familjen gjorde henne deprimerad.
Det vore destabiliserande att se Liz lycklig.
Jag vet vad som muntrar upp. Vi skaffar lite sprit.
Mr Flanigan?
Herrejävlar. Mr Flanigan.
Ms Schaffer, mr Wright, ms Reynolds.
Jag förstår inte. Har du slutat på skolan?
Ibland jobbar jag extra på helgerna.
Vad vill ni ha?
Tre Tom Collins.
Vill ni ha nåt?
Vi kan inte servera alkohol. Ingen av er är 21.
Det är inte vad det står på mitt leg.
Vilken sorts gin?
Ert bästa.
Och pommes frites.
Herregud, han gick på det.
Jag sa ju att legen är bra.
Hej, Bret.
Hej.
Mår du bra?
Jag vet inte hur nån kan må bra med tanke på allt som händer.
Vad menar du? Vad är det som händer?
Matt.
- Vad är det med honom? - Han saknas fortfarande.
Polisen släpper ingen mer information.
Tråkigt.
Jag har en mardröm om Trawler. Jag är tillbaka i huset i Trousdale.
Jag hör telefonen ringa men vet inte vilket rum det kommer från,
så jag springer från rum till rum för att hitta den.
- Hur ser han ut? - Jag vet inte ens.
Det är inte en figur, bara en känsla.
Jag tror att Trawler, eller hotet som Trawler utgör,
har delat upp mitt liv i ett före och ett efter.
Nu när han är här, har jag gått in i en ny värld av död och vuxna.
Det påminner om ett japanskt koncept jag läst om som heter mono no aware.
Det betyder liksom en sorgsenhet att allt tar slut.
En dag kommer jag att känna mig som ett barn för sista gången,
men jag kommer inte att inse att det är sista gången förrän mycket senare.
Ert bord är klart.
Vi borde ha dem på Roberts fest.
- Blir det fortfarande av? - Ja, varför inte?
Två av våra klasskompisar saknas.
Jag hörde att Rhonda skickades till en specialskola - att hon inte alls försvann.
Det tvivlar jag på, men visst. Matt då?
- Vi har redan bokat en dj och catering. - Jag tycker att det är smaklöst.
- Det ska bli väldigt smakfullt. - Det är inte en fråga om estetik.
- Det rätta vore att ställa in den. - Inte en chans.
De ställde inte in Oscarsgalan när Martin Luther King blev skjuten.
Ska vi ha en hemlig omröstning?
- Hemlig omröstning. - Hemlig omröstning.
- Bret, hemlig omröstning!
"Avboka inte.
Avboka.
Avboka inte."
Och "inte".
De som inte vill avboka vinner.
- Okej. - Det är vad Matt hade velat.
Och han håller säkert till i Big Sur och njuter av livet som knarklangare.
- Du kände honom inte ens. - Vem då?
Matt? Precis.
Jag älskar när han är glad.
- Känns det bättre nu? - Kom igen.
Medan dödsskuggan smög fram i The Valley
drog jag iväg mot Hollywood Hills.
Jag visste att festen var vulgo.
Men jag visste också redan då hur bedövande det vulgära kunde vara.
Jag intalade mig själv att jag bara skulle skildra dekadensen,
en ursäkt jag har använt många gånger som författare.
Susans pappa var barnläkare till stjärnorna.
Han behandlade allt från anorexi till finnar.
Dr Reynolds tog inte emot nya patienter eller försäkringsutbetalningar.
Hej, Bret.
Jag trodde inte du skulle komma.
Ja! Gudskelov att Bret är här. Nu är det fest.
Jag tänkte inte göra det, men det kan vara användbart för min roman.
Mitt manus.
Skriver du ett manus?
Vilken lättnad. Nån måste göra det.
- Var är dina föräldrar? - I Palm Springs.
Är de bortresta?
Oroa dig inte, Al och Linda har anlitat mig som barnvakt.
Al och Linda?
- Aspen. - Hej.
- Jag ska ta nåt att dricka. - Det är genom de där dörrarna.
Ja, jag vet det. Jag har kommit hit sen jag var 12.
Jag har kommit till Farrah Fawcett sen jag var 12.
Sista året började vi ha fester som rika vuxna.
Vi spenderade våra föräldrars pengar på den bästa champagnen,
det renaste kokainet och den dyraste spriten.
Vi ställde fram deras Lalique-skålar och fyllde dem med cigaretter.
Det var våra förgyllda vapen för att avvärja barndomens kvävande värld.
Vi imiterade bara den sortens människor vi ville vara.
Tills det slutade vara en imitation.
Hej.
Gin martini med en twist, tack.
Är det en bra idé? Du vet att du inte ska dricka.
Så klart. Du kan väl ta den här?
Tack.
Vill du ha?
Susan, får jag prata med dig?
Behöver du tillstånd för att prata med din pojkvän?
Slappna av, Thom.
Ursäkta oss.
Du klänger på honom.
Va? Vem då?
Tror du att jag är pantad?
Susie Q! Jag är så stolt över den här tjejen.
Se så söt hon är.
Minns du tjockislägret?
- Thom, kan du historien? - Ja.
Jag hade precis fyllt tio. Liz skickade mig till en gård i Tahoe.
Hon skulle ge mig 1 000 dollar för varje halvkilo jag tappade
och där träffade jag Susan.
- Hon var inte ens tjock. - Jag höll vikten.
Du kommer att bli den första kvinnliga presidenten. Det vet du väl?
Tack, Deb.
Vad fan gör Cha Cha norr om 10:e?
- Hon dök upp med några juniorer. - Slampa.
- Vi måste sparka ut henne. - Ursäkta?
Hon är min ärkefiende.
- Är inte det Cornelia? - Eller din mamma?
- Lägg dig inte i, Thom. - Jag kan inte sparka ut henne.
Det kan jag.
Ställ inte till med en scen. Det är Roberts fest.
Nej, det är vår fest för Robert.
Varför är hans känslor viktigare än mina?
- Det är de inte. Du är barnslig. - Det är jag faktiskt inte.
Om nån du hatade dök upp
skulle jag fysiskt avlägsna dem, och det vet du.
Jag önskar att du kunde vara den vännen.
Vi ses på Dance Off!, Cha Cha.
Skynda dig tillbaka till Compton. Strippstången börjar bli kall.
Hej, älskling. Jag är så glad att du är här.
Det är inte jag.
Eller jo, men för att observera, inte för att festa.
- Jag har nåt till dig. - Jag är inte på…
Nej, det är en present.
Jag vet hur mycket du gillar böcker. Det är en förstautgåva.
Den kom ut förra månaden. Alla är förstautgåvor.
Förlåt, det var…
Tack.
Du kan väl leta rätt på Susan? Vi ses senare.
Debbie, jag…
Stick.
Försvinn.
Hej, Debbie.
- Hej. - Vad gör du här inne helt ensam?
Är allt okej hemma?
Ja, det är bara Bret.
Han ignorerar mig. Han läser alltid.
- Läser vadå? - Vet inte, böcker.
- Det är sjukt. - Ja.
Så jag köpte en till honom och han uppskattade den inte ens.
Det låter som att han inte uppskattar dig.
Jag är 18 och en LA-tia.
Jag borde inte behöva be min pojkvän att röra vid mig.
Om du var min flickvän skulle du inte behöva be mig om nåt.
Inte?
Det skulle vara du som bad mig.
Det är det jag säger.
- Det låter som din grej. - Jag vet.
Jag måste gå in där och trolla.
Det är de vackraste tjejerna jag har sett i hela mitt liv.
- Hur många hade du tänkt dig? - Lägg av.
- Inte mer än två eller tre. - Vem…
Känner ni Susan? Tjejen som bor här och har festen?
Jag trodde att det var Roberts fest.
Det är det.
Vi går på Brentwood.
- Jag heter Rohmer. - Bret.
Är ni Roberts vänner?
Typ.
- Vad menar du? - Jag vet inte.
Vi gick i mellanstadiet ihop i Chicago.
Vi sprang på varann i gallerian förra veckan
och han sa åt oss att kika förbi.
Men vi har inte setts på åratal. Jag trodde att han skulle sitta inne nu.
Vad ska det betyda?
- Du känner Robert. - Nej, det gör jag inte.
Varför skulle han sitta inne?
Det skulle han inte. Han blev rentvådd.
Det var ett dumt skämt om hans mamma efter att hon föll i trappan.
Det var många som antog att Robert kanske…
dödade henne.
Vem letar du efter?
Ingen.
Jag älskar den här låten.
Minns du första gången vi dansade?
- Självklart. - Grillfesten på Trader Vic's.
Det var första gången som vi höll varann i handen.
Jag gillar att du minns det där.
Mina fingrar kändes pyttesmå bredvid dina.
Minns du dikten jag reciterade?
"Ingen, inte ens regnet, har så små händer."
E.E. Cummings.
Ja, jag minns.
Minns du hur fulla vi blev?
"Öl före sprit, du mår skit."
Det är dikten du borde ha läst upp.
"Funkytown". Ja, för fan.
- Det är fest, ingen enmansshow. - Ja, en fest…
Hans fest.
- Gud, du är så schyst. - Nej, det är jag inte.
- Jag måste prata om Robert. - Verkar han okej?
Nej, det gör han inte.
Han är en patologisk lögnare som har suttit på mentalsjukhus.
Han verkar inte okej! Jag har försökt säga det i veckor.
Bret, detta handlar inte om dig.
Han får inte dricka när han tar sin medicin.
Sin medicin? Herregud, Susan.
- Vad i helvete? - Han är störd.
Han är farlig.
Ryan.
- Ryan, sluta. Jag kan inte. - Kan inte vadå?
Ligga med dig.
Du är för stor.
Den är bara så stor när jag är styv.
- Ja. - Du vet?
- Kan vi prata om det? - Jag vet inte om det hjälper.
Okej.
Vi behöver inte göra nåt.
Jag gillar bara att vara med dig.
För du är verkligen schyst.
Är det nån här?
Hallå?
Vad sa du till honom?
- När då? - För fem minuter sen.
Jag såg dig viska nåt,
sen hällde han i sig vodka och blev galen.
Han har ju alltid varit galen, han har faktiskt legat inne för det.
Han är ett psykfall som kidnappade Matt och Rhonda.
- Han kan ha knuffat sin mam… - Herregud, lyssna på dig själv.
Du är psykfallet.
- Gör nåt. - Det gör jag.
- Att bära vittnesbörd är att göra nåt. - Herregud!
Thom! Har nån sett Thom?
Vad fan?
Låt mig gissa, är du en av Cha Chas vänner?
Du får inte vara här inne.
Herregud, Ryan. Han har… en kniv.
Du visste inte att vi var här inne.
- Ja. - Det är okej.
Lämna oss ifred.
- Herregud. - Tack.
Det är okej.
Ryan.
- Var har du varit? - Ingenstans.
- Vet inte. - Det är nåt med Robert.
Du gav honom fria tyglar.
- Snälla Thom, hjälp mig. - Okej.
Hördu, nu går vi in.
- Sluta! - Vad gör du?
Sluta.
Vad i helvete? Släpp mig.
- Är du okej? - Ja, det är lugnt!
Varför gråter du?
Vill du ha pengar? Jag vet var kassaskåpet är.
Är du skådespelare? Min pappa är producent.
Du kan spela i en av hans filmer.
Släpp henne bara.
Släpp henne, så stannar jag.
Han rör sig inte. Varför rör han sig inte?
- Hjälper du honom inte? - Jag tror inte det.
Vad gör du?
- Är du okej? - Bara när du här.
- Thom. - Hördu. Lugna dig!
Debbie.
- Debbie! - Hjälp!
Debbie, det är låst!
Han har en kniv!
Vi sparkar in dörren!
Vem du än är, öppna!
Deb, hur är det fatt?
Vem är här inne?
Han säger inget.
Han står bara där med en kniv.
Vad för slags kniv?
Herregud!
Det är nog dags att du går. Tycker inte du det?
Se upp, Thom.
- Är det vad du vill? - Ja.
Det är vad jag vill.
Då är det vad jag vill.
Hej då, Thom.
Tack gode Gud. Jag trodde att vi skulle dö.
Det är bra nu.
Det är okej.
…väderprognosen.
Fint väder i innerstan i morgon…
Jag har sån huvudvärk.
Jag kan inte vara bakfull före Dance Off!
- Vi borde ha ställt in festen. - Ja.
Jag skulle knivhuggsmörda för en drink.
Ett skämt. Jag är rolig. Jag försöker jämt säga det.
No mas, por favor.
Gracias.
Jag är ändå förvirrad. Vad gjorde du och Ryan halvnakna i Susans sovrum?
Knullade.
Nej, äcklet tvingade av oss kläderna.
Hur kände du honom?
Det gjorde jag inte. Jag har aldrig sett honom.
- Men han sa ditt namn. - Jag tror inte det.
Det gjorde han definitivt.
Han kanske hörde er säga det.
- Hur är det med honom? - Han är på Cedars.
Läkaren sa det var en reaktion när han drack alkohol med sin medicin.
- Sa läkaren det till dig? - Min pappa är också läkare.
Och vi är hans vänner. Eller jag är det åtminstone.
Vad sa du till honom?
Vem då?
Robert. Inget.
Jag såg dig viska nåt,
och det du sa gjorde honom uppriven.
Jag sa inget till honom.
- Jag vet vem du är. - Du känner inte mig.
Jag vet mer än du tror.
Jag vet att du dödade din mamma.
Visst.
Vad viskade han till dig? När du kysste honom.
- Jag räddade honom. - Visst.
Han sa tack.
Det var första gången vi hade ljugit för varann och båda visste om det.
I det ögonblicket
visste jag att det jag hade önskat och fruktat mest hade hänt.
Jag hade gått in i de vuxnas och dödens värld,
och dörren hade gått igen bakom mig.
Pojklivet var över. Jag hade aldrig känt mig så vuxen.
Eller så ensam.
Se så vacker himlen är.
Debbie, vill du inte se på himlen?
Jag har redan sett den.
Hjälp!
Baserad på boken av BRET EASTON ELLIS
Översättning: Ingrid Berglund