Nepanikuokit.
Išlaikykit rikiuotę.
Stenkitės išsilaikyti balne kuo ilgiau.
Tie vyrai pasirengę jus nudėti.
-Jie kausis nuožmiai. -Kaip ir mes, milorde.
Sušikti žali vaikėzai.
O kaip karaliaus sargyba?
Stiprybės, Bisberi. Aš pasirūpinsiu karaliaus sargyba.
Priesaika jiems neleidžia pralieti princo kraują.
Bet ar tai kilnu, mano prince?
-Dievai mums pasakys. -Motina tave mylėjo labiausiai.
Gaila.
Joks vyras nesikaus nuožmiau už tą, kuris nepatyrė motinos meilės.
Būkit budrūs.
Nežūkit.
-Sere. -Paduok ietį, ginklanešy.
Žiūrėk, kad grįžęs rasčiau tave čia.
Jei apvogsi, surasiu.
Šunimis užpjudysiu.
Tepriima Septynetas šią mūsų iškilmingą kraujo auką.
Tepažvelgia į mūsų mirtingųjų širdis ir randa ten tiesą.
Tesuteikia Karys pergalę nekaltajam...
ir teatskleidžia kaltųjų klastą.
O mirtis...
tesaugo gyvybę.
Jok!
Pirmyn!
Jok!
Pirmyn!
Velnias.
Ma...
Atsiprašau.
Nereikia.
Ką tu darai? Jis turi antspaudą.
Jis miršta.
Jei nutemptume jį nuo kalvos, gal kas nors sumokėtų išpirką?
Greičiau.
Velnias.
Gal gali pasakyt ką nors.
Kaip suprast?
Kai tie prakeikti kilmingieji nudvesia, reikia...
Reikia pasakyt ką nors.
Kam?
Kad neatsidurtų pragare su mumis visais.
Nežinau, ką pasakyt.
Taip.
Patikrink jo burną.
Pažįstu tokią raganą. Moka po varioką už dantį.
Aš esu tavo karalienė!
Šluostyk man užpakalį, vasale.
Kas?
Nesi matęs kaip miršta žmogus?
Esu.
Bet ne šitaip.
-Jis šaukėsi mamos. -O ką ji būtų padarius?
Nukėlusi tą prakeiktą žirgą jam nuo kojų?
Velnias. Eikš.
Eime.
Eime, sakau.
Nesuprantu, ko taip skubam išvykt.
Karas baigėsi.
Juodasis drakonas miręs.
Feretas sakė, kad gausim duonos už dyką.
Gal tu kvailas?
Niekas nesibaigė.
Pameni, kai Pudingas nudėjo Sedriko mažąjį brolį?
-Juk netyčia. -Aha. Galvojom, kad tuo ir baigsis.
O Sedrikas grįžo po metų
ir sudegino pusę Blusyno, bandydamas užmušt Pudingą.
Niekas nieko nepamiršta.
Jei kažką nuskriaudei, sulauksi keršto.
Jei nori pasilikt, prašom.
Bet Blusyne pilna kenčiančių.
Ten kaip parako statinė.
Gelbėkit!
Ne!
Reife.
Dankai.
Kas krepšyje?
Žiurkės.
Žiurkės?
Parodyk.
Bjaurybė!
Nereikėjo taip. Juk žinai, koks Alesteris būna.
Piktadarys ir niekšas, kėsinęsis pavogt, ką turim?
-Tai aš apvogiau jį. -Ne tą turiu galvoje.
Ne tą? Padariau jam paslaugą.
Tas elis rūgštus kaip karalienės birzgalas.
Eime.
Tą kapą plėšim per visą drakono amžių.
Ei.
Deimono sukilimas numalšintas.
Nešk tą Blekfairo odą kitur.
Pakaks?
Taip.
Tik dabar nepraskysk.
Šūdiniausia dalis baigta.
Žinau.
Mūsų laukia įvairiausi nuotykiai.
-Nejau nenori jų? -Noriu, tik...
Kas?
O jeigu Laisvuosiuose miestuose ne ką geriau nei čia?
O jeigu ten blogiau?
Tada keliausim kitur.
O jeigu visur šūdas?
Visur. Ką, jeigu čia geriausia, kas yra?
Tada būtų liūdna.
O jeigu mano mama grįš manęs?
Aš ne kvailas, žinau, kad ji mirė.
O jeigu ji bando ištrūkt iš ten, kur dabar yra?
Kaip mes? Jeigu aš išvyksiu, kaip ji mane suras?
Žinai, tu kartais būni sumautas kvailys.
Jei tavo motina būtų gyva, ji tikrai negrįžtų tavęs.
Tu to nežinai.
Žinau, kad laukdama niekada nieko nepešiau.
Nori šeimos?
Keliauk ir susirask.
Aš noriu būt su tavim.
Nes tu myli mane?
Taip.
Na...
Aš myliu tave, taip?
Bet nešdinuosi iš čia.
Todėl geriau einam su manim.
Šis miestas...
per mažas mums, Dankai.
Parodykim jai užpakalį.
Eime, Dankai.
Dankai, greičiau.
Dvi vietas į Laisvuosius miestus.
Kas yra? Mūsų sidabras netinka?
Kaina išaugo dvigubai.
Ne jūs vieni norit nešdintis iš čia.
-Judinkitės! -Paleisk mane!
Reife!
Po velnių!
-Turbūt džiaugiesi. -Ką?
Dabar turėsi užtektinai laiko laukt savo mirusios motušės.
Atleisk.
Mes rasim būdą.
Tavo rankos miklios, mergaite.
Kažkada ir maniškės tokios buvo.
Grąžink mano vynmaišį.
Pardaviau.
-Ne! -Nereikia, mes atgausim.
O kas čia?
Grąžink, po velnių!
Grąžink.
-Nesidalijo. -Čia mūsų.
Žiurkiūkščiai neturi sidabro. Tik vagišiai.
Nevogėm. Mes užsidirbom.
Vogti iš žuvusių kilmingųjų yra vis tiek vagystė.
O vogti iš mūsų?
Toks gyvenimas.
Eime.
Reife, einam.
Reife!
Keliauk.
Reife.
Bjaurybe.
Ne!
Po velnių!
Durk jam!
Motinos vardu!
Atstokit nuo berniuko!
Traukis man iš kelio!
Atleisk man.
Gal ir norėčiau tų obuolių.
Taip.
-Tu senas kvaily. -Atsiprašau.
Sveiki, vaikinai.
Pasiilgot?
Tu senas kvaily.
Kelkis.
Pirmyn!
Eirionai!
Vaikeli!
Kelkis.
Kelkis, sere!
Kelkis, Dankai!
Pasiduok.
Pasiduok!
Kelkis.
Kelkis, sere.
Jis mirė!
Viskas baigta!
Kelkis, sere.
Kelkis.
Kelkis!
Kelkis, sere Dankanai!
Kelkis, sere!
Kelkis!
Kelkis.
Palaukit!
Aš pasiduodu.
Pasakyk jam!
Aš...
Aš atsiimu kaltinimus.
Viskas.
Eime.
Atsargiai. Štai taip.
Teks nukirpti šarvinius marškinius.
Kaip kiti? Ar kas nors žuvo?
Bisberis ir Hardingas, per pirmą jojimą.
Tegul dievai būna geri.
Nuo ieties smūgio šarvų žiedai įsispaudė giliai į kūną.
Vieną akimirką jaučiausi kaip girtas.
O kitą atrodė, kad mirštu.
Mes nusigersim.
Tada pilsim verdantį aliejų ant žaizdų. Taip daro meisteriai.
Vyną, ne aliejų.
Aliejus jį nužudytų.
Atsiųsiu meisterį Jormvelį, kad apžiūrėtų jį,
kai pasirūpins mano broliu.
Tavo kilnybe.
Esu tavo žmogus.
Maldauju.
Tavo žmogus.
Man reikia gerų vyrų, sere Dankanai.
Karalystė...
Sere Reimunai, mano šalmas... Gal būtum toks malonus?
Tuoj, tavo malonybe.
Viskas gerai.
Antveidis...
Antveidis perskilęs.
O mano pirštai...
Mano pirštai lyg mediniai.
Gerasis Peitai.
Gal padėtum?
Užpakalinė šalmo dalis suknežinta.
-Sulindusi į kaklo šarvą. -Turbūt nuo mano brolio kuokos.
Jis stiprus.
Tebūna dievai geri.
Ne!
Ne. Tavo kilnybe.
Tavo kilnybe, kelkis, sere.
Kelkis, sere.
Ne.
Meldžiu.
Atleiskit.
Kelkis.
Atleiskit man.
Vertė: Ramunas Baksys