Tu gal neprisimeni jo, bet...
Lik čia.
-Aš grįšiu. -Jis buvo tikras riteris.
Skyrėsi nuo kitų vyrų. Taip.
Jis buvo ramaus būdo.
Tylus ir kuklus.
Šimto karų veteranas, bet jis niekam nebuvo priešas.
Jis žinojo, ko iš jo tikimasi.
Ir niekada nesiskundė.
Net ir mirdamas jis...
Jis tiesiog...
Jis tiesiog tyliai sau mirė.
Jis norėjo būti naudingas aplinkiniams.
Dėl to turtingas netapo.
Neturėjo nei žemių, nei vaikų.
Traukiu Ašfordą Mergužėlę pamatyt
Švelniai priglaust Pavėsy pasiguldyt
Nagi, Dankai!
Jis troško tik būti lauke...
ir šildyt pėdas prie laužo.
Jo kario įgūdžiai buvo...
neapdainuoti.
Bet užtat smakrą turėjo akmeninį.
-Nagi. -Ir kovėsi jis labai aršiai.
Puldavo nepailsdamas.
Saldžiai pabučiuot Pagrasinus kalaviju
Florentų giminė.
Seras Arlanas tarnavo tau, kai tavo lordas tėvas apako.
Švelniai priglaust Pavėsy pasiguldyt
Heifordų giminė.
Seras Arlanas kovojo kartu su tavo broliais prie Redgraso.
Tame mūšyje žuvo jo ginklanešys, jo sūnėnas.
Tairelių giminė.
Seras Arlanas apie savo tarnystę ten minėjo
tik gražiausiais žodžiais.
Jis sakė, kad tu, milorde, pasakei jam, kad klajojantys riteriai
yra tiltas tarp lordų ir paprastos liaudies.
Nepažįstu jo, žmogau.
-Jis buvo šūdinas riteris? -Ne šūdinas.
Vis tiek turbūt nelabai geras, jei niekas neprisimena.
Pėdink greičiau.
Negarbinga šitaip, sere.
Tai drožk atgal į stovyklą ir palik mane vieną.
Nepaliksiu, sere.
Kol tu savo šeimininko mirtį pergyveni iš naujo.
O tie lordai net neklauso tavęs.
Aš jau nieko nepakeisiu.
Tu karalystės riteris. Gali pasakyt: "Velniop jų leidimą."
Jok į turnyrą, mesk iššūkį Longtornui Taireliui
ir praplatink jo šiknos skylę ietim.
Gerai, pakaks.
Kodėl nusileidi tiem kilmingiem padlaižiam?
Nes jie viršesni už mane.
O tu esi pernelyg įžūlus.
Seras Arlanas buvo puikus riteris.
Kas nors tikrai jį prisimins.
Kas ten atjoja?
Ar vėliavos nematai, peraugęs nuosmauka?
Gal man geriau grįžt, sere. Patikrint, kaip stovykla.
Pažiūrėt, ar vagys nešmirinėja aplinkui.
Sugalvojau.
Gal duotum kalaviją nuvyt žmones?
-Ar kuoką? -Turi durklą. Pakaks.
Ir žiūrėk, kad rasčiau stovykloj, kai grįšiu.
O jei apvogsi, surasiu, šunimis užpjudysiu.
Tu neturi šunų.
-Surasiu. -Kur?
Mūsų Ašfordo lordas kukliai sveikina atvykus puikųjį ir kilnųjį
Beilorą Targarijaną, Karaliaus Deirono Gerojo pirmagimį sūnų,
Drakono Uolos princą, Karaliaus ranką...
ir Geležinio sosto įpėdinį.
Ir jo brolį Meikarą.
Ašfordo milordas.
Didžiulė garbė jus priimti, Jūsų Kilnybe.
-Didžiulė garbė būti priimtam. -Mano duktė Gven.
Ko žiopsai, berneli? Pasirūpink mano žirgu.
Milorde, aš nesu arklininkas.
Košės galvoj per mažai?
Jei nesusitvarkai su arkliais,
tada gauk man vyno ir gražią mergužėlę.
Milorde, atleiskit, bet nesi ir tarnas.
Turiu garbės būti riteris.
Ką gi...
riterystei dabar sunkūs laikai.
-Pasitrauk! -Ramiai.
Atsargiai. Eime.
Eime, viskas gerai.
Štai, mergyt.
Per daug žmonių, pritariu.
Kur man dėt visus tuos žirgus, po velnių?
Gražios visada kaprizingos.
Ji tiek susijaudino truputį.
Jis kalbėjo apie princą, o ne kumelę.
Atleiskit, milordai.
-Aš esu seras Dankanas Aukštasis. -Būk pasveikintas.
Aš Rolandas Kreikholas,
o čia mano brolis - seras Donelis iš Prieblandos Slėnio.
Bernužėli...
Tu joji ant žirgo į mūšį, ar žirgas joja ant tavęs?
Atleisk Rolandui. Jam retai tenka pakelti akis, kad galėtų jas nuleisti.
Taip, aš tikras šmikis.
Sakyk, sere Dankanai,
ar čia yra kur nusišikt normaliai?
Nelabai.
Tokios kilmės vyrui nesiteikė trinti užpakalio šienu.
Lažinuosi, kad teiksis dar šią savaitę.
Iš kur tu? Nes kilme nuo tavęs nekvepia.
Iš niekur.
Žinau.
Mano giminė iš ten.
Tu juk Darklinas iš Prieblandos slėnio?
Prieblandos slėnyje gaudėm krabus.
Kiek tik žmonės atmena.
Sere Doneli!
Galiu paklausti, sere?
Kaip krabų žvejo sūnus turi garbės
tarnauti riteriu Karaliaus sargyboje?
Taip pat kaip ir tapom žvejais.
-Taip pat kaip tapom... -Tu Beiloras Targarienas?
Ne.
Tai pasitrauk iš kelio.
Taip, žinoma. Atsiprašau.
Atleiskit.
Princam reiks nusiplaut rankas.
Einu, ponia.
Judinkis! Karieta važiuoja!
Dėl pavasarinių liūčių patvino upeliai.
Gal jaunieji princai tiesiog sugaišo?
Šiknon tą jų gaišimą. Nė velnio nesugaišo.
-Nekeik mūsų maloningo svečio. -Sakiau šiknon gaišimą, o ne jį.
Ne jo kaltė, kad tėvas liepė mums dalyvauti šiame apgailėtiname cirke.
Galim tai aptarti kitąsyk?
Sakei, eisim medžiot.
Deironas taip daro ne pirmąsyk.
Nereikėjo liept jam dalyvauti turnyre.
Princo sūnūs dingo.
Labiau jaudintumeisi, jei ten būtų tavo sūnus.
Greičiausiai nebėr gyvų.
-Nebegyvi? -Karai kilo ir dėl mažiau.
Tu didelis ir kvailas.
Jie dingę vos dieną.
Seras Rolandas suras jį ir Eigoną.
Nebent po turnyro.
Deironui turnyre ne vieta kaip Eriui su Reigelu.
Nori pasakyt, jis geriau jos ant kekšės, o ne žirgo?
Nesakiau taip.
Nereikia man priminti sūnaus trūkumų.
Jis gali pasikeisti. Ir pasikeis, kad mane kur dievai.
O jei ne, pats jį pribaigsiu.
Tu.
Kas tu toks? Ko čia šnipinėji?
Pasirodyk.
Milordai, atleiskit, kad sutrukdžiau.
Aš...
Prašiau sero Manfredo Dondariono, kad laiduotų už mane
ir galėčiau dalyvauti turnyre, bet jis nesutinka.
Kas čia dedasi, po velnių?
Čia mudu įsibrovėliai šioje pilyje, broli. Prieik arčiau, sere.
Taip pat ir kiti.
Sako, kad jie nepažįsta sero Arlano iš Grašmedžio,
bet jis tarnavo jiems, prisiekiu.
Turiu jo kalaviją ir skydą.
Nereiškia, kad eis riteris.
Nebent turi geresnių įrodymų, pvz., kokį nors raštą ar?..
Ar prisimenat jį, Jūsų Kilnybe?
Tai buvo prieš daug metų.
Gal pamiršote.
Seras Arlanas ir Grašmedžio.
Kiek žinau, turnyro niekada nelaimėjo.
-Bet ir gėdos neužsitraukė. -Taip, sere.
Tai yra, ne, neužsitraukė.
Jis nuvertė lordą Stokvortą kautynėse Karaliaus Uoste
ir išmetė iš balno patį Žiląjį Liūtą.
Jis man daug kartų apie tai pasakojo.
Tada turėtum prisiminti tikrą Žilojo Liūto vardą.
Seras Deimonas Lanisteris.
Žilasis Liūtas. Dabar Kasterlių uolos lordas.
Tikrai taip.
Ir rytoj dalyvaus turnyro dvikovose.
Kaip gali prisiminti kažkokį klajojantį riterį,
prieš 16 m. atsitiktinai išvertusį iš balno Deimoną Lanisterį?
Apie savo priešininkus esu įpratęs žinoti kuo daugiau.
Kodėl teikeisi kautis su klajojančiu riteriu?
Tai buvo prieš daug metų, Vėtrų Gūžtoje.
Lordui Barateonui gimė anūkas, todėl jis surengė riterių turnyrą.
Pirmame rate burtai man lėmė serą Arlaną.
Sulaužėm keturias ietis, kol pagaliau išmečiau jį iš balno.
Septynias.
Man atrodo.
Istorijos pasakojamos vis gražėja.
Nepagalvok apie savo šeimininką nieko blogo, bet ietys buvo tik keturios.
Jei sakot keturias, Jūsų malonybe, tai taip ir yra. Atsiprašau.
Senasis seras Arlanas vis kartojo,
kad aš bukas kaip pilies siena ir rambus kaip tauras.
Nieko tokio, sere, stokis.
Grąžinai jam žirgą, šarvus ir net išpirkos neėmei.
Seras Arlanas vis sakydavo, kad esate riteriškumo įsikūnijimas,
kad vieną dieną Septynios Karalystės bus saugios jūsų valdžioje.
Meldžiuosi, kad to tektų laukt daug metų.
Ne, aš tikrai nelinkėjau Karaliui...
Nori dalyvauti turnyre, ar ne?
-Taip. -Turi nuspręsti heroldas,
bet nerandu priežasties tau neleisti.
Kaip pasakysit, milorde.
-Jūsų Kilnybe... -Gerai, sere, esi dėkingas.
Gali nešdintis.
Prašau atleisti mano broliui, sere.
Pakeliui čia dingo jo sūnūs ir jis baiminasi dėl jų.
Suprantama.
Tikiu, kad jų tikrai neras negyvų.
Sere.
Tavęs su seru Arlanu kraujo ryšiai nesiejo?
Ne, nesiejo.
Pagal įstatymą riterio herbą turi teisę paveldėti tik jo santuokinis sūnus.
Turėsi susigalvoti kitą, sere.
Savo herbą.
Gerai.
Dar kartą ačiū, Jūsų Malonybe.
Kausiuosi narsiai.
Pamatysit.
-Čia. -Tu ne riteris.
Tu Florianas Juokdarys.
Taip, miledi.
Pasauly nėra buvę didesnio juokdario už mane.
Ir narsesnio riterio!
Juokdarys ir riteris?
To dar nesu girdėjusi.
Mieloji ledi, visi vyrai tampa juokdariais ir riteriais,
sutikę moterį.
Labas.
Vienas už vakarykštį vaidinimą.
Buvo puiku. Kaip padarei triuką su ugnimi?
-Čia žiedadulkės? -Taip, surinkom keliaudami.
Nesu matęs tokių didelių lėlių.
-Pati gaminai? -Mano dėdė drožia, aš išpaišau.
Gal galėtum ir man kai ką nupiešti?
Turiu monetų, sumokėčiau.
Reiktų, kad nupieštum ką nors ant taurės.
O ko tu norėtum?
Net nežinau.
Aš...
Atleisk, turbūt laikai mane kvailiu.
Visi vyrai juokdariai, ir riteriai.
-Pilka - nuobodi. -Taip.
Taip, fonas turėtų būt saulėlydžio spalvos.
Seniui saulėlydžiai patiko.
-Ir... -Guoga.
Didelė, panaši į tą, kur prie upės.
Su rudu kamienu ir žalia laja.
Taip. Guoba tiks.
Ir su krentančia žvaigžde virš jos.
Galėtum šitaip nupiešti?
Ačiū.
Aš esu seras Dankanas Aukštasis.
Aš Tansela.
Berniukai mane vadindavo Tansela Ilgše.
Tu ne ilgšė. Esi kaip tik tinkamo ūgio...
-Tinkamo kam? -Lėlėms valdyti.
Taip, lėlėms.
Gerai.
-Palauk, duok skydą. -Taip, atsiprašau.
Susimoviau?
Su lėlininke.
Man atrodė, kad susimoviau.
Bet ji paišo tau skydą.
Taip, už monetas.
Jūs abu didžiuliai.
Ar tai žada ką nors?
Tai...
kažkas bendro.
Taip.
Kažkas bendro.
Manai, kada nors tapsiu riteriu?
Aišku, kodėl ne. Atrodai imlus vaikinas.
Aš mažokas.
Nieko, užaugsi.
Net ir savo amžiui... Visi man taip sakė.
O man visi sakė, kad aš kvailas.
Ir?
-Ką? -Kas ką?
Ką darei, kai žmonės sakė, kad tu kvailas, sere?
Ne tavo reikalas.
Čia mano bėdos.
Maniau?..
-Nebandei padėt man? -Padėt kaip?
-Užaugt? -Taip, klajojantis riteri, tu.
Kas čia per myžalas? Man reikia stipraus vyro.
Atsiliepsi į mano kvietimą kariauti?
Gerai. Na, pirmyn. Kelkitės.
Pasirengę?
Nusišluostyk delnus, tu gleizotas mulki.
Mes ne tavo sesers kambaryje dabar.
Pasirengę?
Traukit!
Nagi!
Traukit, jūs myžaluose išmirkytos pienės!
Aš grįšiu.
-Lajoneli, ką darai? -Ištroškau.
Lajoneli!
Traukit!
Ištroškau, asile.
Ištroškau.
Šaunuoliai.
Bjaurybė!
Gerai dirbi.
Geresnių nerasi.
Man reikia šarvų rytojui.
Kaklo šarvų, antblauzdžių ir sunkiojo šalmo.
Kovosi ar dirbsi?
Gali būt, kad teks daryt abu.
Tu drūtas, bet kaliau šarvus ir drūtesniems.
Turiu vežime kelerius šarvus, kurie gal tau tiktų.
Paprasti, nei auksuoti, nei sidabruoti.
Bet iš gero plieno ir stiprūs.
Kaldinu šalmus, kurie atrodo kaip šalmai, o ne sparnuotos kiaulės ar vaisiai.
Jei reiks atremti ietį veidu, maniškis labiau padės.
To ir noriu. Kiek?
Aštuoni šimtai elnių, nes tu man patinki.
Aštuoni šimtai?
Galėčiau atiduot šarvus, skirtus smulkesniam vyrui.
Lengvąjį šalmą ir ilgus šarvinius marškinius.
Plieninis Peitas prekiauja tik savo šarvais.
Bet praverstų kaip metalo laužas. Jei nesurūdiję.
Paimčiau juos, o šarvus tau parduočiau...
Už šešis šimtus.
Turiu tik du sidabrinius.
Tada lauksiu dieną.
Atsiųsk ginklanešį su likusia suma, arba parduosiu viską
kitam perkančiam.
Gausi viską, prisiekiu.
Ketinu tapti turnyro nugalėtoju.
Tikrai?
O kiti čia atvyko...
tik tave palaikyti?
Ar dar yra koks kvailumo matas, kurio neatitinku?
Jei laimėsiu turnyrą, atpirksiu tave.
Prižadu.
Gerutė.
Čia jai.
Žiūrėk, kas vakare gautų avižų.
Ir obuolį.
Kelio atgal nebėra.
Senis nugyveno 60 metų
ir nelaimėjo turnyro.
Mano sidre yra vabalas.
Jei galėčiau vadintis Ašfordo slėnio turnyro nugalėtoju...
Bent valandai...
gal kokia didi giminė priimtų mane į tarnybą.
Gal net Targarienai.
Sere, manai, drakonų giminė samdo daug klajojančių riterių?
Gerai, pakaks.
Tavo žiniai, karaliaus sargybinis seras Donelis
yra tik krabų žvejo sūnus.
Seras Donelis?
-Iš Prieblandos slėnio? -Taip.
Jo tėvui priklauso pusė Vesteroso krabų žvejų flotilės.
Ką?
Iš kur tu žinai?
Man patinka žvejot.
Jau laikas.
Eime. Greičiau pėdink.
Einam.
Palauk manęs!
Sere Dankanai!
-Sveikas? -Taip.
Už naujuosius ir senuosius dievus!
Skydas!
Ietis!
Skydas.
Šalmas!
Kas čia toks?
Princas Valaras, Beiloro sūnus.
-Antrasis eilėje į sostą. -Skydas!
-Lažinuosi, jis favoritas. -Sutinku lažintis, sere.
Lordas Ašfordas dulkina savo avis!
Pirmyn!
Ginklanešy, ietį!
Sere, nuleisk mane.
Mirk!
Pasiduodi, Blekfajerių šunsnuki?
Puikiai parjojom šįvakar.
Tik žuvis buvo šlykšti.
Ar kas nutiko, sere?
Ar geriausi riteriai gyvena pakrūmėse ir miršta purvinose pakelėse?
Nemanau.
Selas Arlanas gerai nevaldė nei kalavijo, nei ieties,
daug gėrė, ėjo per kekšes,
su juo nebuvo lengva.
Jis ir draugų neturėjo.
Gyveno 60 metų ir nė sykio nelaimėjo turnyro.
Tai ko aš galiu tikėtis?
Bet jis buvo man geras.
Aš nebuvau jam artimas...
bet jis manim rūpinosi kaip savu.
Užaugino garbingų žmogum.
O tie...
kilnieji lordai net jo vardo neprisimena.
Jis buvo seras Arlanas iš Grašmedžio.
O aš tęsiu jo palikimą.
Rytoj...
mes jiems parodysim, ką jo ranka užaugino.
Vertė: Ramunas Baksys