Potser no us recordareu d'ell, però...
No et moguis.
Ara torno.
...era un cavaller de debò.
Diferent d'altres homes. Sí.
De naturalesa plàcida.
Parsimoniós i humil.
Un veterà de cent guerres, però enemic de ningú.
Sabia prou bé què s'esperava d'ell.
No es va plànyer mai de res...
Ni a les portes de la mort.
Ell...
EL CAVALLER DELS SET REGNES
Ell només anava fent.
Volia fer servei als que tenia a la vora.
Això no el va fer ric.
No tenia terres
i no va deixar descendència.
Vora el Gual veuré una donzella.
Ai bo! Ai bo!
Serà el meu amor sota les estrelles!
Ai bo! Ai bo!
Vinga, Dunk!
Només volia estar a l'aire lliure...
...i tenir un foc que li escalfés els peus.
La seva destresa en la lluita...
...no es va valorar mai prou.
Però tenia un mentó de granit...
Vinga!
...i era un lluitador tenaç.
No defallia mai.
A punta d'espasa,
li furtaré un bes a ella.
Ai bo! Ai bo!
Casa Florent.
Ser Arlan va entrar al vostre servei quan el pare va perdre la vista.
Serà el meu amor sota les estrelles!
Ai bo! Ai bo!
Casa Hayford.
Ser Arlan va lluitar braç a braç amb els vostres germans
a Herba-roja.
El seu escuder, el seu nebot, va morir a la batalla.
Casa Tyrell.
Ser Arlan parlava del temps que va estar al vostre servei
com el millor de tots.
Deia que vau ser vós,
qui li vau fer saber
que el cavaller errant era el pont entre els senyors i el poble humil.
No el tinc present.
Era un cavaller de merda?
Però què dius, de merda?
Gaire bo no devia ser, si no se'n recorda ningú.
No arrosseguis els peus, va.
Això és indigne, senyor.
Doncs torna al campament i deixa'm tranquil, si et plau.
No us penso abandonar.
Fins que no deixeu de lamentar la mort del vostre mestre sense parar.
Tot i que no sembla que cap d'aquests senyors us faci gaire cas.
Ben poca cosa hi puc fer.
Sou un cavaller del regne, senyor.
Podeu dir: "A la merda el seu permís". Podeu entrar a les justes,
cridar l'Espinallarga Tyrell i deixar-li el cul com una lliça.
Ja n'hi ha prou, noi.
Per què tracteu aquests falders reials com si fossin millors que vós?
Perquè són millors.
I a tu no et convé, ser tan insolent.
Ser Arlan va ser un gran cavaller.
Algú se'n deu recordar, d'ell.
Ei! Qui ve?
No veus els estendards, cony de gegantot?
Potser hauria de tornar, senyor.
A veure el campament,
no fos cas que hi haguessin lladres per allà.
Sí. Tinc una idea.
Em deixeu l'espasa per si em trobés algú?
O una maça.
Tens un ganivet. Ja en tens prou.
Val més que siguis aquí, quan torni.
Si em robes, t'aniré al darrere. Amb gossos.
-No en teniu, de gossos! -N'aconseguiré.
On?
El nostre Lord Ashford rep amb gran humilitat
el gran i honorable
Baelor Targaryen,
primogènit de sa majestat Daeron el Bo,
príncep de Rocadrac,
mà del rei
i hereu del Tron de Ferro.
I el seu germà, Maekar.
Lord Ashford.
És un gran honor rebre-us, altesa.
-I és un gran un honor que em rebeu. -La meva filla: la Gwin.
Tu, no badis tant i vigila'm el cavall.
No soc mosso de quadra, senyor.
Et falta cervell?
Mira, si no tractes cavalls, doncs...
porta'm vi i una bona mossa.
Disculpeu, senyor, però no soc un lacai, tampoc.
Tinc l'honor de ser cavaller.
Són mals temps per a la cavalleria, doncs.
Ei! Calma, calma. Va.
Vine. Ja ha passat.
Ja està.
Molt bé, bonica.
Hi ha massa gent, aquí.
És veritat.
I on collons he de deixar jo tots aquests cavalls?
Els més formosos sempre són molt temperamentals.
Ah, s'ha posat una mica nerviosa i prou.
Parla del jove príncep, no del palafrè.
Disculpeu, senyors.
-Soc Ser Duncan l'Alt. -Benvingut.
Soc Ser Roland Crakehall.
I ell, el meu germà jurat, Ser Donnel de Vallfosca.
Redeu!
Portes tu el cavall a la batalla o t'hi porta ell a tu?
Disculpeu Ser Roland,
no acostuma a haver d'alçar el cap,
per mirar amb menyspreu.
Sí, sí, soc tot un bergant.
Digueu-me, Ser Duncan:
tenim algun lloc per cagar, per aquí?
No n'hi ha cap, no.
Cap home de bon llinatge s'ha rebaixat
burxant-se el forat del cul amb palla.
S'hi rebaixarà abans que acabi la setmana, segur.
D'on sou, bon home?
No noto olor de casa noble.
De cap lloc, ben bé.
Ho conec.
La meva família ve d'allà.
No sou un Darklyn de Vallfosca?
Érem mariscadors de Vallfosca.
Des de temps immemorials.
Ser Donnel!
I com ha arribat
el fill d'un mariscador
a tenir l'honor de ser cavaller de la Guàrdia Reial?
Igual que ens vam fer mariscadors.
-"Igual que ens vam fer...?" -Sou en Baelor Targaryen?
No, no.
Doncs fes el favor de fotre el camp d'aquí.
Sí. Sí. Esclar. Perdona.
Perdona.
Als prínceps se'ls han de rentar les mans, collons!
Ara hi vaig, senyora.
No se t'hauria de dir, això.
Surt, que passa un carruatge!
Les pluges de la primavera han fet créixer molts torrents.
Als joves prínceps se'ls deu haver complicat el pas.
Toca'm els ous!
No, no porten demora.
No siguis maleducat amb qui ens acull.
He dit "toca'm els ous", no "toca't els ous".
No és culpa seva, que el pare ens fes veure
un circ tan lamentable.
En parlem en un altre moment?
No anàvem a caçar?
En Daeron ja ha sortit a caçar.
No li hauries d'haver manat inscriure-s'hi.
No troben els fills del príncep.
Si fos el teu fill segur que et preocuparia més.
Deuen ser morts.
-Morts? -Han esclatat guerres per menys.
Ets tan alt com estúpid.
Només fa un dia que no en sabem res.
No dubtis que Ser Roland el farà tornar. A ell i a l'Aegon.
Quan s'acabi el torneig, potser.
Un torneig no és lloc per a ell, com tampoc ho és
per a l'Aerys ni per al Rhaegel.
Vols dir que prefereix muntar una meuca que un cavall?
No és això, el que he dit.
No cal que se'm recordin els defectes del meu fill.
Pot canviar. I canviarà, déus del cel.
O juro que el veuré mort.
Tu.
Qui ets?
Amb quin propòsit ens espies?
No t'amaguis.
Senyors, demano disculpes, no volia interrompre.
Soc...
He demanat a Ser Manfred Dondarrion que m'avalés
per inscriure'm a les justes, però per desgràcia ha dit que no.
Qui?
Què cony passa, aquí?
Aquí som intrusos, germà. Acosteu-vos, ser.
I altres també.
I és que
tots asseguren que no coneixen Ser Arlan d'Arbrepenic,
però ell els va servir, ho puc jurar.
Tinc el seu escut i l'espasa.
Ni escut ni espasa et fan cavaller.
O aportes proves d'això que expliques amb escrits o...
Vós el recordeu, altesa?
Va ser fa molts anys.
Potser us en heu oblidat.
Ser Arlan d'Arbrepenic.
No va guanyar cap torneig, pel que sé.
-Tampoc va conèixer mai la deshonra. -Sí, senyor.
Vull dir, no, no. És cert.
Va ser capaç de tombar Lord Stokeworth a Port Reial.
I anys abans, va fer caure el Lleó Gris del cavall.
M'ho va explicar més d'un cop.
Deveu recordar, doncs, el nom real del Lleó Gris,
no en dubto pas.
Ser Damon Lannister.
El Lleó Gris. El senyor de Roca Casterly, ara.
Exactament.
I demà mateix serà a les llices.
Però com collons ets capaç de recordar
un cavaller errant qualsevol
que va de fer caure del cavall sense voler Ser Damon Lannister fa 16 anys?
Tinc per costum estudiar els adversaris.
Fa falta, combatre en justa contra un cavaller errant?
Fa molts anys, Lord Baratheon, a Rompent de Tempestes,
va convocar un "hastiludium" per celebrar el naixement d'un net.
I Ser Arlan fou el meu oponent a la primera justa.
Quatre llances, vam trencar abans que el fes caure del cavall.
Set llances.
Bé, em penso.
La gent exagera molt.
No tinc res, contra el mestre, però només van ser quatre llances.
El que vós digueu, altesa. Quatre llances.
Demano disculpes.
De fet, el vell Ser Arlan sempre deia
que jo tenia el cap dur com un mur i era lent com un ur.
De mal no n'heu fet. Aixequeu-vos.
Vós li vau tornar cavall i armadura i no en vau demanar rescat.
Ser Arlan m'explicava
que éreu l'ànima de la cavalleria.
I que un dia, els Set Regnes quedarien segurs a les vostres mans.
Espero que hagin de passar molts anys.
No, no dic pas que el rei hagi...
Us voleu inscriure a les llices, oi?
-Sí. -La decisió
la prendrà el mestre del torneig, però no veig raons per negar-vos-ho.
Vós direu, senyor.
-Altesa, us... -Que sí, home, que molt agraït.
Fot el camp, ara.
Perdoneu el meu germà, ser.
Els seus fills s'han perdut i passa ànsia per ells.
Esclar.
Doncs espero que no els trobin morts.
Ser.
No descendiu de Ser Arlan?
No, no senyor.
Només un fill legítim té el dret d'heretar les armes d'un cavaller.
Us haureu de procurar una ensenya,
un blasó propi.
D'acord.
Gràcies de debò, altesa.
Lluitaré amb coratge,
ja ho veureu.
-És per aquí. -No ets pas cavaller, tu!
Ets en Florian el Bufó!
Sí, senyora meva.
El millor bufó que hi ha hagut.
I un gran cavaller, també!
Bufó i cavaller?
No ho havia sentit mai de ningú.
Dolça dama,
tot home és bufó i alhora cavaller,
en presència d'una dona.
Hola.
I, una per ahir a la nit.
M'ha agradat. Com els fas, els trucs de foc?
És pol·len?
Sí, n'agafem pel camí.
No havia vist mai uns titelles grossos.
Els fas tu?
Els fa el meu oncle. Jo els pinto.
I em podries pintar una cosa, a mi?
Tinc monedes per pagar-t'ho.
M'hauries de tapar el calze de l'escut.
I què hi voldríeu?
És que no ho sé.
És que...
Perdona, dec semblar un bufó.
Tot home és bufó i alhora cavaller.
El gris té un aire trist.
Sí.
Sí, vull que el camp tingui el color d'una posta de sol.
Perquè al vell li agradaven molt, les postes.
-I... -Que hi hagi un om!
Un de gros, com el que hi ha vora el riu,
amb el tronc marró i les branques verdes.
Sí.
Un om, sí. Anirà bé.
Però amb un estel fugaç a sobre.
Te'n veus capaç?
Gràcies.
Soc Ser Duncan l'Alt.
Jo em dic Tanselle.
Els nens em deien Tanselle Alta com un Pi.
Tan alta no ets. Tens la mida ideal per fer...
Per fer...?
Titelles.
Sí, titelles.
D'acord.
-Espera't. L'escut. -Sí, perdona.
Sí, l'escut.
Que burro que he sigut.
Amb la titellaire.
No he estat gens bé, m'ha semblat.
T'està pintant l'escut.
Sí, cobrant.
Tots dos sou gegantins.
I és bo, això?
Diguem que és...
un tret comú.
Ah, sí.
Un tret comú.
No ho sé! M'ompliré la gerra
i els faré caure d'una estirada.
Creus que arribaré a ser cavaller, algun dia?
Sí, i tant. Ets un nano eixerit.
I escarransit.
Ja creixeràs.
Tot i ser un nen, dic. És el que sempre m’ha dit tothom.
A mi tothom m'ha dit sempre que soc estúpid.
I...?
-Què? -Què?
Que quan us diuen que sou estúpid vós què feu, senyor?
A tu et sembla que és cosa teva?
És cosa meva, això.
Em pensava
que volíeu ajudar-me.
Ajudar-te a què? A créixer?
Sí, el cavaller errant! Tu!
Què és, aquest pixat de burra? Necessito músculs.
Faràs cas del meu reclam, noi?
Bé. Va! Amunt! Va.
Preparats?
Eixuga't les mans, bavosa immunda.
Que no som a la cambra de ta germana, ara.
Preparats?
Va! Tibeu!
Si perdem, em tocarà menjar molta merda!
Va!
Tibeu!
Meuques, que sou tots unes floretes!
Ara torno.
Lyonel!
-Però què feu! -Tinc set!
Lyonel!
Tibeu!
Tinc set, dat pel cul.
Tinc molta set!
Molt bé.
Va, figatoves!
Treballes molt bé.
Millor que ningú.
Necessito una armadura per demà.
Gorgera, gamberes i un bon elm.
Per una justa o per feina?
Per tot, potser.
Ets dels grossos,
però n'he armat de pitjors.
Tinc alguna peça al carro que et servirà.
Res abillat amb or o amb plata, eh?
Acer del bo
fort i prou.
Faig elms que semblen elms, no porcs alats o fruits exòtics.
Ja veuràs que et farà més servei, quan vegis venir una llança.
És el que vull.
-Quant val? -800 cérvols,
et faig preu d'amic.
Què? 800?
I no m'acceptaries una armadura d'algú més petit?
Mig elm? Un ausberg de malles?
En Pate de l'Acer
només ven el que fabrica.
En podria aprofitar el metall.
Si té poc rovell,
m'ho quedo i t'armo per
600.
Només tinc dos cérvols.
La tindràs un sol dia.
Fes venir l'escuder amb la resta,
perquè si no, ho vendré al que vingui i ho pagui.
Tindràs el que demanes, t'ho juro.
-Si he vingut és per guanyar. -Què dius, ara!
I els altres per què han vingut,
per animar-te a tu?
Et sembla que es pot arribar a ser més enze que jo?
Si guanyo,
tornaré i et compraré.
T'ho prometo.
Ets la millor.
Això, per a ella.
Que mengi civada, aquesta nit. Sí.
I una poma, també.
Ja no ens podem fer enrere, suposo.
El vell va viure prop de 60 anys i no va ser mai campió.
Hi ha una bestiola.
Si jo arribés a ser campió del Gual de la Cendra,
encara que fos una hora,
és possible que m'acollís alguna casa noble al seu servei.
Potser, fins i tot, la Casa Targaryen.
Us penseu que la casa del drac dona feina a cavallers errants, ser?
Ja n'hi ha prou.
Per si no ho saps, Ser Donnel de la Guàrdia Reial
no és més que el fill d'un mariscador.
Ser Donnel?
-De Vallfosca? -Sí.
El seu pare té la meitat
de la flota mariscadora de Westeros.
Què?
I com ho saps, tu?
M'agrada pescar.
És l'hora!
Sí. Vinga, som-hi.
Va, afanya't, som-hi.
Espereu-me!
Ser Duncan!
-Així, bé? -Sí.
Pels déus nous i pels vells!
La llança, ser!
-Escut! -Ser!
I llança!
Escut!
Elm!
Ei. Qui és?
El príncep Valarr,
fill d'en Baelor.
-El segon a la línia de successió. -Escut!
Segur que és el favorit.
Accepto l'aposta.
Lord Ashford carda amb xais!
Vinga!
Escuder! Llança, llança, llança!
Vinga! Correu, correu!
La llança, senyor!
Així! Vinga!
Ser. Baixeu-me, ser.
Mor!
Et rendeixes, Focnegre, fill bastard?
Un torneig esplèndid.
La part del peix, però, fastigosa.
Us passa res, ser?
Els grans cavallers fan vida als camins
i moren a la vora d'un camí de fang?
No ho crec pas.
Ser Arlan no dominava ni l'espasa ni la llança.
I bevia, tractava amb meuques
i era un home molt esquiu.
No va fer amics, el vell.
Va viure prop de 60 anys i no va ser mai campió.
Quines opcions tinc, jo? Reals.
Però va ser bo, amb mi.
No érem de família,
i em va tractar com si ho fóssim.
Em va educar perquè fos un home honrat.
I ni un
noble d'aquests és capaç de recordar el seu nom.
Es deia Ser Arlan d'Arbrepenic,
i jo soc el seu hereu.
Demà mateix,
demostrarem el que va forjar.
Traducció: Daniel Solé