- Hva gjør du? - Hva?
Du spiser fikenen min.
Har du sett. Det er veldig godt.
Bortsett fra at "du spiser fikenen min" høres frekt ut,-
- spiser du fikenen hans.
- Det er nydelig. Smak. - Hva? Nei.
- Det lukter godt. - Ta en bit.
- Herregud. - Ikke sant?
- Utrolig. - Hva skjer?
- Du må smake. - Tuller du?
Bare smak.
Det er det beste jeg har tatt i munnen,-
- og jeg har tatt mye sprøtt i munnen.
Jeg vet hva som skjer.
Jeg skal si deg hva som skjer, dette er det mest...
- Hva skjer? - Jeg tror du tygger drøv.
Hva for noe?
"Menneskekroppen er et mirakel."
"Vi har fire mager, akkurat som forfedrene våre, kuene."
Det er latterlig, hvordan kan vi stamme fra...
Kuer?
Greit, dette universet er dumt. Trykk på knappen og la oss...
Nam!
IKKE HOPP OVER!
VI HAR BLITT FORTALT-
- AT FOLK SER ETTER SKJULTE BESKJEDER-
- I ÅPNINGSTEKSTEN.
DERE KASTER BORT TIDEN.
DET ER INGENTING HER.
BARE STILIGE EFFEKTER...
...OG EN KUL LÅT.
Jeg undersøkte litt.
Og dette universet er ganske likt vårt før apokalypsen.
Et par forskjeller.
Baseball har ikke DH-regelen. De selger ikke Skechers uten snøring.
Det er kjipt.
Utelater du noe?
Jeg skal sjekke.
Ok. John Cougar er fortsatt John Cougar, han gikk aldri tilbake til Mellencamp.
Vi har fire mager og tygger drøv.
- Drøv. Ikke bare til frokost lenger. - Ok, dette er engrapp.
- Til meg. - Lukter nydelig.
- Hvem bestilte strandsvingel? - Jeg.
- Tannhirse til herren. - Takk.
- Og kløver til damen. - Takk.
Bon appétit.
Dere, jeg må si noe.
- Kan vi ikke bare bli her? - Skulle ikke du redde universet?
Jo, men vi må være ærlige.
Visste noen av oss hvordan det skulle skje?
- Egentlig ikke. - Riktig.
Og ja, dette stedet er ikke perfekt...
Men det er ingen onde datamaskiner, ingen brennes.
- Vil du virkelig bli her? - Hvorfor ikke?
Vi får ikke taket på den teite maskinen. Alle steder viser seg å være farlige.
Det var fint sist. Jeg giftet meg nesten med en kvinne som syntes jeg var kjekk.
Ja. Så var det et voldelig opprør, og vi måtte flykte for livet.
Alle roser har torner, Stuart. Jeg lurer på hvordan roser smaker.
Takk.
Hvordan smakte det?
- Utmerket. - Fantastisk.
Sparte dere plass til dessert? Kokken fikk nettopp mais.
- Mais? Prøver du å feite oss opp? - Litt, men det er verdt det.
Greit. En stor mais til bordet.
Hva gjør vi om vi blir her?
Jeg ville drevet en tegneseriebutikk, og du hadde jobbet med meg.
Bert ville vært geolog, Kripke en drittsekk.
Drittsekk er mer en hobby enn et yrke.
Kanskje vi kan gifte oss.
Er dette...
- ...et frieri? - Det kommer an på, sier du...
...ja?
Jeg har forestilt meg dette øyeblikket, men med mindre oppkast i munnen.
Jeg mente ikke å stille deg til veggs, bare tenk på det.
- Vel bekomme. - Takk.
- Det var herlig. - Ja.
- Sa du "mø" underveis? - Ja. Du fikk meg til å raute.
Det skyldes nok vegetardietten. Jeg er friskere.
Det er du, jeg har virkelig fått matlyst.
- Vil du ha litt høy? Jeg har det. - Ja, gi meg det.
Jeg tenkte på det du sa under middagen.
Og?
Jeg tror vi kan bli lykkelige her. Folk er veldig hyggelige.
Maten er god. Helseomsorgen er visst topp.
Enda en grunn til å kalle dette hjem.
Beklager.
- Ja? - Det er meg og Kripke, kan vi prate?
Det passer dårlig!
- Vi er... Kom inn. - Vi vil ikke leve som kuer.
Hvorfor ikke?
Det gikk bra i de andre universene.
Jeg hadde sex i tre av fem.
En gang med Gary, men han var en uegoistisk elsker.
Hvis du ikke skal bruke Leonard/Sheldon-apparatet, vil vi dra.
Prøve lykken et annet sted.
Hva sier du? Hvis de tar maskinen, blir vi her for alltid.
Det er greit for meg.
- Vær så god. - Takk.
- Så dette er vel farvel. - Jeg antar det.
Jeg vet at jeg ikke har vært det beste reisefølget.
- Og? - Og hva?
- Ha det, Kripke. - Ok.
- Ha det, Bert. - Ha det.
- Jeg kommer til å savne dem. - Ja.
- Har du et mø til i deg? - Det får vi finne ut.
Vet du hva du gjør?
Jeg er en verdenskjent fysiker.
Jeg kan lett krysse interdimensjonale virkeligheter.
HOVEDBRYTER
- Bert, slutt å skrike. - Men vi faller i døden!
- Ser du bunnen? - Nei.
- Hva sier det deg? - Vi faller i døden til slutt.
Eller ikke.
- Hva nå? - Jeg vet ikke. Vi må tenke gjennom det.
- Har du kommet på noe? - Nei.
- Tilbake til skrikingen? - Jeg antar det.
- Jeg håper vi tok rett avgjørelse. - Jeg tror det.
- Dette er en flott verden. - Å, Salt Lick.
Kom her.
To, takk.
Det er veldig godt.
- Smaker jeg havsalt? - Det er Himalaya.
Ja, der er fjellet.
Hør på meg, alle sammen! Universet kollapser, tiden renner ut!
Vi må handle før det er for sent. Ingen er trygge!
Du kan ignorere meg, men den vil ramme deg!
Undergangen nærmer seg!
- Det er Raj. - Han er ikke død her. Så fint.
Du tror du bare kan leve videre?
Den vil ramme dere, den vil ramme dere alle sammen!
- Raj? - Hva?
- Hva gjør du? - Hva ser det ut som?
- For å være ærlig, paranoid schizofreni. - Straks tilbake.
Kjenner du til galaksen GN-z11?
- Nei. - Nei.
Den fjerneste galaksen Hubble-teleskopet kan se, og gjett hva?
Glem det, det er et retorisk spørsmål. Hele greia er borte.
- Hvordan forsvinner en galakse? - Kan det være smuss på teleskopet?
- Det er Hubble, det har ikke smuss! - Smuss finnes overalt.
Hør nå! Det er ikke bare GN-z11,-
- men Triangelgalaksen og Hyperion Proto-superhopen.
- Å nei. - Hvorfor "å nei"?
"Jippi" virket feil.
Jeg prøvde å ringe og advare alle. JPL, NASA, Det hvite hus.
Vet du hva de sa? De sa jeg var gal.
Jaså? Du ropte at universet nærmer seg slutten-
- til telefondamen i Det hvite hus, og hun tok deg ikke på alvor?
Hele stjernesystemer i utkanten av universet forsvinner.
Det betyr...?
Beklager, jeg har bare smuss.
Det er ikke lang tid før alt vi kjenner og elsker er borte.
- Hvor mye tid snakker vi om? - Ikke mye, folkens.
Tre-fire hundre år.
Kompis, selv om du har rett, er vi alle døde. Hvem bryr seg?
Hvem bryr seg? Jeg skal si deg hvem som bryr seg!
Deres tipp-tipp-tipp-tipp-tipp-tipp- tipp-tipp-
- tipp-tipp-tipp-tipp-tipp-tipp-tipp- tippoldebarn!
- Nei. Én tipp til. - Barnebarn.
Vi har ikke snakket om å stifte... familie.
- Kanskje vi burde det. - Klokka går.
Forstår dere ikke? Universet går under, og vi kan ikke gjøre noe med det.
- Ingenting? - Ikke en jævla ting.
- Ok. Hyggelig å treffe deg. - Fint å treffe deg også.
- Lykke til med alt sammen. - Takk.
Vi kommer til å dø!
- Trykk på knappen, få oss vekk herfra! - Ja, riktig.
- Pokker. - Det virket ikke.
Jeg vet det. Derav "pokker".
- Vil du spille et spill? - Hva?
- For å få tiden til å gå? - Du tuller.
Da jeg var på bilturer som barn, spilte mamma og jeg 20 spørsmål.
Jeg leker ikke 20 spørsmål når jeg faller gjennom et endeløst tomrom.
Ok.
Greit. Jeg har en.
- Flott. Er det noe man spiser? - Nei.
Jeg gir opp.
- Låste du ikke døra? - Jeg trodde det.
Det var på tide.
- Hva gjør du her? - Hva tror du? Jeg venter på deg.
- Stuart? - Ja?
Beklager, fortsett.
Denise, dette er den andre meg jeg fortalte deg om.
- Hei. - Hei.
Kan du forklare meg hvorfor du ga Leonard/Sheldon-greia-
- til Bert og Kripke?
Vel, vi bestemte oss for å bli her.
Ok, kult. "Vi bestemte oss for å bli her."
Supert. Jeg må ikke redde universet, jeg kan bare tygge drøv!
- Den andre deg er en drittsekk. - Ok.
Hør nå, jeg skal forklare dette så enkelt jeg kan.
Siden du er viklet inn i det primære divergenspunktet-
- på kvantenivå...
...er du uløselig bundet til den mulige løsningen på fragmenteringen-
- av multitilstandsuniverset.
Skjønner du?
Du er den eneste som kan redde universet!
- Kanskje jeg ikke vil. - Du må!
- Er det noen andre her? - Som sjefen min?
Som projeksjon fra en kollapset tilstøtende virkelighet, finnes en sjef?
Kanskje ingen sjef, men noen må ha sagt når du skulle komme i dag.
Selv om jeg ville "redde universet", har jeg ikke apparatet lenger.
Så bestill et til!
- Hvordan kan det finnes flere? - Hvordan kan denne samtalen skje?
Du hører ikke etter!
Jeg er ferdig med Leonard/Sheldon-greia, hoppingen mellom universer-
- og deg, aller mest deg!
Ikke. La meg snakke med deg.
I sjuende klasse hadde jeg en lærer, Mr. Marinelli.
Han inspirerte meg til å starte en geologiklubb.
Den slo ikke an i starten.
Det var bare meg, Karen Hartman og Larry O'Malley, med en tvillingbror.
Jeg husker ikke navnet hans.
Noe lignende Larry. Det var Barry eller Harry...
Herregud, bare la meg treffe bakken.
Garry! Garry O'Malley! Det var det. Jeg ville komme på det.
Shrubhub. Det gir mening.
- Hvem vil ha japansk mat? - Jeg!
Den eneste ulempen med fire mager, er at jeg alltid er sulten.
Jeg vet. Bonsai. Soyasaus? Takk.
Synes du det var feil av meg-
- å trekke meg fra det å redde universet?
Ikke tenk på min mening, hva synes du?
Det hadde vært annerledes om jeg gjorde det frivillig.
Jeg føler ikke at jeg gjør noe galt ved å leve mitt eget liv,-
- ved å ta mine egne valg.
Ok.
Og dessuten, ingenting vil skje på hundrevis av år.
Riktig.
Et uendelig antall liv ville gått tapt eller aldri blitt født-
- i et uendelig antall universer, men er det virkelig mitt problem?
Det er det absolutt ikke.
- Takk. - Med mindre du vil det.
- Så du synes jeg burde gjøre det. - Jeg sa ikke det.
Jeg er ingen helt, men en mislykket kunstner med en tegneseriebutikk.
Så mislykket at i alle universer eier jeg en tegneseriebutikk.
- Ingen protester her. - Du kan protestere litt.
Stuart, det er opp til deg.
Alle kan være en helt hvis de prøver å gjøre livet bedre for andre.
Som du sa, vil det gjelde alle mennesker som eksisterer og vil eksistere-
- i alle mulige universer.
Hvis jeg gjør dette, kan vi ende opp i en mye verre situasjon enn denne.
Ingen situasjoner er ille så lenge jeg er med deg.
- Drøvet smaker godt. - Like så.
- Stuart Bloom? - Ja, sir.
Vil du signere?
Gary?
- Det stemmer. - Denise, det er Gary.
- Jeg ser det. - Kjenner jeg dere?
Vi var gift i et annet univers. Det funket ikke.
Og en annen versjon av deg kjente en annen versjon av henne,-
- men han er død.
Jeg hater denne jobben.
- Det følger med instruksjoner. - Jaså?
Og en garanti.
Gratulerer med kjøpet av et interdimensjonalt transportapparat.
Den har bluetooth.
Hvis Bert og Barry tok apparatet, hvordan kan det finnes et til?
Få se. Ikke bruk nær vann. Advarsel! Kvelningsfare, små deler.
Ok, dette er et kvanteekko av den originale enheten.
Den både eksisterer og eksisterer ikke.
Når den aktiveres, vil den gå sammen med den originale enheten.
Jeg skal slutte å stille spørsmål. Kom igjen.
Bare én ting til. Kyle, Trevor.
Vi forlater dette universet-
- da jeg må forhindre ødeleggelsen av selve virkeligheten.
- Ok. - Greit.
- Ingen spørsmål? - Jeg har et.
Dette "Batman 608"-bladet har en flekk, kan vi diskutere prisen?
Nei. Ha det.
HOVEDBRYTER
Du kan nok bare ta det.
- Gi deg! - Gi meg? Er du gal?
- Hva skjer? - Vi faller.
Ja, vi skjønte det. Hva slags univers er dette?
Vi kom oss ikke til et annet univers.
- Vi sitter fast mellom dem. - Hva finnes mellom universene?
Jeg tipper det er et slags interdimensjonalt mellomkjøtt.
Fanget mellom ballene til et univers og rasshølet til et annet.
Du er motbydelig! Få oss ut herfra!
Vi prøvde, maskinen virker ikke.
Fordi du ikke har blitt valgt til å redde universet!
- Og det har du? - Denise, si det.
- Det er sant! Han er den utvalgte. - Se på meg som Neo eller kanskje Jesus.
Jesus? Bare trykk på knappen!
- Alt ser normalt ut. - Hva sa du?
- Jeg sa at det ser normalt ut. - Munnen din beveger seg ikke.
Ikke din heller.
Jeg tror vi hører hverandres tanker.
Det blir et stort problem for meg.
Hvorfor?
- Hvorfor hva da? - Hvorfor blir det et stort problem?
Moren min badet meg til jeg var tolv.
Helvete!
Tekst: Thomas Fagerlid Iyuno