- Ką darai? - O ką?
Valgai mano fikusą.
Nieko sau. Labai skanu.
Atmeskim tą faktą, kad frazė "valgai mano fikusą" skamba nešvankiai,
bet tu valgai jo fikusą.
- Jis labai skanus. Paragauk. - Ne.
- Kvepia skaniai. - Atsikąsk.
- O Dieve. - Sakiau?
- Nieko sau. - Kas čia dedasi?
- Paragauk. - Juokauji?
Tiesiog paragauk.
Nieko geresnio nesu įsidėjęs į burną.
O man teko kištis į burną visokių nesąmonių.
Man atrodo, žinau, kas vyksta.
Pasakysiu, kas vyksta. Čia pati...
- Kas dedasi? - Man atrodo, tu atrajoji.
Ji daro... Ką?
"Žmogaus kūnas - stebuklas.
Turime keturis skrandžius kaip mūsų protėvės karvės."
Nesąmonė. Kaip mes galim būti kilę iš...
Karvių?
Ši visata kvaila. Spausk mygtuką ir...
Skanumėlis.
MES SUŽINOJOM
KAD ŽMONĖS IEŠKO PASLĖPTŲ ŽINUČIŲ
MŪSŲ PRADŽIOS TITRUOSE
GAIŠTATE LAIKĄ
ČIA NIEKO NĖRA
TIK ĮMANTRI GRAFIKA...
IR ŠAUNI DAINA
Pasidomėjau.
Ši visada panaši į mūsiškę
prieš apokalipsę.
Yra du skirtumai.
Beisbole nėra DH taisyklės ir neturi "Skechers Slip-In's" batų.
Gaila.
Nieko nepraleidai, bičiuli?
Pažiūrėsiu.
Džonas Kugaras vis dar Džonas Kugaras. Nepersivadino Melenkempu.
Turim keturis skrandžius ir kramtom atrają.
- Atraja jau ne tik pusryčiams. - Pievinė miglė?
- Man. - Skaniai kvepia.
- Kam nendrinis eraičinas? - Man.
- Bermuda ponui. - Ačiū.
- Ir dobilai damai. - Ačiū.
Skanaus.
Turiu pasiūlymą.
- O jei pasiliktume šioje tikrovėje? - Tu turėjai išgelbėt visatą.
Žinau, bet... Būkim atviri.
Ar kuris nors žinom, kaip tą padaryt?
Nelabai.
Taip. Aišku, ši vieta nėra tobula...
Bet nėra blogų kompiuterių, nedegina ant laužo.
- Tikrai nori pasilikt čia? - O kodėl ne?
Vis tiek nemokam naudotis ta kvaila mašina.
Kur tik nuvykstam, visur pavojinga.
Praėjusi vieta buvo gera. Galėjau vesti moterį, kuriai buvau gražus.
Taip, bet kilo žiaurios riaušės ir mums teko nešdintis.
Nebūna rožių be spyglių. Įdomu, koks rožių skonis.
Ačiū.
Na, ir kaip?
- Puikiai. - Nuostabu.
Jei liko vietos desertui, šefas ką tik gavo kukurūzų.
- Kukurūzai? Norit, kad sustorėtume? - Šiek tiek. Bet verta.
Gerai, vieną didelę burbuolę visam stalui.
Ką veiktume likę čia?
Turėčiau komiksų parduotuvę, tu dirbtum su manim.
Bertas būtų geologas, o Kripkė - asilas.
Asilas - labiau hobis nei pašaukimas.
Gal net galėtume susituokti.
Ar tu...
- Piršiesi? - Na, priklauso, ar tu...
Sutinki?
Svajojau apie šią akimirką, tik su mažiau vėmalų burnoje.
Nenoriu spaust tavęs... Tiesiog pagalvok apie tai.
- Skanaus. - Ačiū.
- Buvo nuostabu. - Taip.
- O tu per patį įkarštį mūkei? - Taip. Tu mane privertei.
Čia dėl tos vegetariškos dietos. Turiu daugiau energijos
Tai jau tikrai. Net išalkau.
- Nori šieno? Turiu. - Taip.
Galvojau apie tai, ką sakei per vakarienę.
Ir?
Galėtume būti laimingi čia. Žmonės tokie malonūs.
Maistas puikus. Sveikatos apsauga gera.
Dar viena priežastis įsikurti čia.
Atleisk.
- Ko? - Čia mes su Kripke. Norim pakalbėt.
Dabar ne laikas.
- Arba tiesiog ateikit. - Nenorim likt Karvių mieste.
Kodėl?
Kitose visatose sekėsi visai neblogai.
Mylėjausi su trimis iš penkių.
Vienas buvo Garis, bet jis labai dosnus meilužis.
Jei nenaudosit Leonardo/Šeldono prietaiso,
mes norim nešdintis.
Bandyt laimę kitur.
Ką manai? Jei pasiims aparatą, liksim čia amžinai.
Man tinka.
- Galit pasiimt. - Ačiū.
- Ką gi, atsisveikinam. - Taip.
Žinau, kad nebuvau pats geriausias pakeleivis.
- Ir? - Ir ką?
- Sudie, Kripke. - Gerai.
- Viso, Bertai. - Viso.
- Aš jų pasiilgsiu. - Taip.
- Tai dar liko vienas "mū"? - Tuoj sužinosim.
Žinai, ką darai?
Aš pasaulyje žinomas fizikas.
Sugebu keliauti po tarpdimensines realybes.
- Bertai, liaukis rėkt. - Bet mes užsimušim!
- Matai dugną? - Ne.
- Ir ką tau tai sako? - Kad galiausiai užsimušim.
Arba ne.
- Tai kas dabar? - Nežinau. Pagalvokim.
- Sugalvojai ką nors? - Ne.
- Tai vėl rėkiam? - Turbūt.
- Tikiuosi, nusprendėm teisingai. - Manau, kad taip.
- Šis pasaulis labai gražus. - Druskos laižyklė.
Eikš pas mamytę.
Prašom už du.
Kaip skanu.
- Čia jūros druska? - Himalajų.
O taip... Štai kur kalnas.
Paklausykit! Visata griūna! Mes nebeturim laiko!
Turim imtis veiksmų, kol dar ne vėlu! Niekas nebus saugus!
Galit ignoruot, bet ateis ir pas jus.
Pasaulio pabaiga jau arti.
- Ten Radžas. - Jis čia gyvas, kaip gerai.
Manot, gyvensit apsupti melo savo nameliuose?
Ateis ir pas jus. Ateis pas jus visus.
- Radžai. - Ką?
- Ką darai? - O kaip atrodo?
- Kaip paranojinė šizofrenija. - Aš tuoj grįšiu.
Ar žinote galaktiką GN-Z-11?
Ne.
Tolimiausia galaktika, kurią mato Hablo teleskopas. Ir, žinot, ką?
Neatsakyk, retorinis klausimas. Jos nebėra.
Kaip gali galaktika išnykt?
Gal tas Hablo teleskopas išsitepęs?
- Hablas negali išsitept! - Išsitepa visi.
Paklauskit. Ne tik GN-Z-11.
Dar Trikampio galaktika ir Hiperiono proto-superspiečius.
- O ne. - Kodėl "o ne"?
"Valio" kažkaip netinka.
Bandžiau įspėt visus. JPL, NASA, Baltuosius rūmus.
Žinot, ką atsakė? Kad aš pamišęs.
Tikrai? Tai poniai, kuri atsiliepia telefonu Baltuosiuose rūmuose
tu šaukei, kad artėja visatos pabaiga,
o ji nepriėmė rimtai?
Visos žvaigždžių sistemos visatos pakraštyje pranyksta,
o tai reiškia...
Atleisk, sugalvoju tik purvą.
Jau greitai visko, ką žinom ir mylim, nebeliks.
- O kiek mums liko laiko? - Nedaug.
Trys ar keturi šimtai metų.
Bičiuli, net jei tu teisus, jau būsim mirę. Kam tai rūpi?
Kam rūpi? Pasakysiu, kam rūpi.
Jūsų pro-pro-pro-pro
pro-pro-pro-pro-anūkiams.
- Palaukit, dar vienas "pro". - Proanūkiams.
Nekalbėjom apie šeimos kūrimą.
- Gal derėtų? - Laikas eina.
Nejau nesuprantat? Visata baigsis, o mes nieko negalim padaryt.
- Nieko? - Visiškai nieko.
- Gerai. Buvo malonu pamatyt tave. - Man irgi.
- Sėkmės su tuo reikalu. - Ačiū.
Mes visi mirsim!
- Spausk mygtuką, nešdinkimės iš čia! - Gerai.
- Velnias. - Neveikia.
Žinau, todėl ir sakau "velnias".
- Nori pažaist? - Ką?
- Tiesiog prastumt laiką. - Tu juokauji?
Vaikystėj, kai važiuodavom, su mama žaisdavom "20 klausimų".
Nesiruošiu žaisti 20 klausimų krisdamas į bedugnę.
Gerai.
Tiek to. Na, atspėk.
- Puiku. Valgomas? - Ne.
Pasiduodu.
- Neužrakinai durų? - Maniau, kad užrakinau.
Pagaliau.
- Ką tu čia veiki? - O kaip atrodo? Laukiu tavęs.
- Stiuartas? - Taip.
Atleisk, sakyk tu.
Denise, čia kitas aš, kur pasakojau.
- Labas. - Labas.
Paaiškinsi, kodėl atidavei tą Leonardo/Šeldono daiktą
Bertui su Kripke?
Mes nutarėm likti čia.
Tai puiku. Jūs nutarėt likti čia.
Man nebereiks gelbėt visatos, galiu sau atrajot, ir viskas.
- Tas kitas tu gan bjaurus. - Gerai.
Žinot, ką? Paaiškinsiu paprastai.
Kadangi tu esi susijęs su pirminiu atsiskyrimo incidentu
kvantiniame lygmenyje...
Tu esi neatsiejamas nuo galimo daugialypės visatos susiskaidymo
problemos išsprendimo.
Supratai?
Tu vienintelis gali išgelbėti visatą.
- O gal aš nenoriu. - Privalai.
- Galiu pakalbėt su kuo nors? - Su mano valdytoju.
Aš projekcija iš byrančios gretimos tikrovės.
- Panašu, kad turiu valdytoją? - Gal ne valdytoją,
bet kažkas juk pasakė, kada ateit šiandien.
Net jei norėčiau "išgelbėt visatą", nebeturiu to prietaiso.
Tai užsisakyk kitą.
- Kaip gali būti dar vienas? - O kaip gali būti šis pokalbis?
Nesiklausai manęs.
Man jau gana to Leonardo/Šeldono daikto ir šuolių per visatą.
Ir man gana tavęs!
Nereikia. Aš pakalbėsiu su tavim.
Septintoje klasėje turėjau mokytoją, poną Morinelį.
Jis mane įkvėpė įkurti geologijos būrelį.
Iš pradžių sunkiai sekėsi.
Buvom tik aš, Karen Hartman, Laris Omalis ir jo brolis dvynys.
Nepamenu vardo.
Gal Blaris? Panašiai kaip Baris ar Haris...
Viešpatie, nuleisk mane ant žemės.
Garis Omalis. Taip.
Žinojau, kad prisiminsiu.
Krūmų centras. Logiška.
- Kas nori japoniško maisto? - Aš!
Vienintelis keturių skrandžių minusas - aš amžinai alkanas.
Taip. Bonzai. Yra sojų padaro? Ačiū.
Ar manai, kad darau klaidą
atsisakęs gelbėti visatos?
Nesvarbu, ką aš manau. Ką manai tu?
Būtų kitaip, jei pats būčiau norėjęs. Bet nenorėjau.
Todėl nemanau, kad darau kažką blogo. Gyvenu savo gyvenimą,
priimu savo sprendimus.
Gerai.
Be to, nieko nenutiks dar kelis šimtus metų.
Taip.
Aišku, nesuskaičiuojama galybė gyvybių bus prarastos
begalybėje visatų, bet ar tai mano bėda?
Aišku, kad ne.
- Ačiū. - Nebent nori, kad būtų tavo.
- Tai sakai, reikia gelbėt? - Nesakiau to.
Denise, aš ne herojus, o nevykęs menininkas, turintis komiksų parduotuvę.
Aš toks nevykėlis,
kad visose visatose turiu komiksų parduotuvę.
- Nesiginčiju. - Galėtum šiek tiek pasiginčyt.
Stiuartai, pats turi nuspręst.
Manau, bet kas gali būt herojum,
jei tik nori pagerinti gyvenimą kitiems.
Kaip pats sakei, padėtum visiem, kurie kada nors egzistuos.
Visose įmanomose visatose.
Jei to imsiuos,
galim atsidurti blogesnėje padėtyje nei esam dabar.
Jei aš su tavim, blogos padėties būti negali.
- Tavo atraja labai skani. - Tavo irgi, mažyte.
- Stiuartas Blumas? - Taip, pone.
Pasirašykit.
Garis?
- Visą dieną. - Denise, žiūrėk, čia Garis.
- Matau. - Aš jus pažįstu?
Kitoje visatoje buvom susituokę. Bet išsiskyrėm.
Kitas tu pažinojo kitą ją.
Bet jis mirė.
Nekenčiu šito darbo.
- Šitas turi instrukciją. - Tikrai?
Ir garantiją.
"Sveikiname įsigijus tarpdimensinio transporto prietaisą."
Jis turi Bluetooth.
Nesuprantu, jei Bertas su Bariu jį paėmė, kaip gali būti dar vienas?
Pažiūrėsiu... Nenaudot prie vandens. Smulkios dalys, galima užspringti.
Štai, čia yra originalaus prietaiso kvantinis aidas.
Jie abu egzistuoja ir neegzistuoja.
Įjungtas susijungs su originaliuoju prietaisu.
Daugiau nebeklausinėsiu. Lekiam.
Palauk... Kailai, Trevorai.
Mes su Denise paliekam šią visatą,
nes turiu neleisti sugriūti tikrovei.
- Gerai. - Taip.
- Tikrai neturit klausimų? - Aš turiu vieną.
Šitas "Betmenas" nr. 608 turi vandens dėmę. Gal nuleisit kainą?
Ne. Viso, vaikinai.
Man atrodo, tu gali tiesiog pasiimt.
- Nusiramink. - Nusiramint? Išprotėjai?
- Kas čia dedasi? - Mes krentam.
Taip, matom. Kas čia per visata?
Man atrodo, į kitą visatą nepatekom.
- Mes įstrigę tarp visatų. - O kas yra tarp visatų?
Spėju, kažkoks tarpdimensinis rūkas.
Tarsi būtume atsidūrę tarp vienos visatos kiaušų
ir kitos visatos šiknos skylės.
Tu šlykštus. Ištrauk mus iš čia.
Bandėm. Aparatas neveikia.
Nes ne jus išrinko gelbėt visatą.
- O tave tai jau išrinko? - Denise, pasakyk jam.
- Taip, išrinko jį. - Aš kaip Neo arba Jėzus.
Jėzau, spausk mygtuką greičiau.
- Viskas atrodo normalu. - Ką pasakei?
- Sakau, viskas atrodo normalu. - Tavo burna nejuda.
Tavo irgi.
Spėju, girdim vienas kito mintis.
- Man tai didžiulė bėda. - Kodėl?
- Kas kodėl? - Kodėl tau didžiulė bėda?
Mama mane prausė iki 12 metų. Po velnių.
Vertė: Ramūnas Bakšys Iyuno