- Ko tu dari? - Ko?
Tu ēd manu fikusu.
Paskaties uz to. Tas ir tiešām labs.
Neņemot vērā to, ka "tu ēd manu fikusu" izklausās neķītri,
tu ēd viņa fikusu.
- Tas ir ļoti garšīgs. Nogaršo. - Ko? Nē. Nē.
- Smaržo labi. - Nogaršo gabaliņu.
- Ak dievs. - Vai ne?
- Neticami. - Kas notiek?
- Tev tas jānogaršo. - Tu joko?
Pamēģini.
Šis ir labākais, ko esmu licis mutē,
un esmu mutē bāzis trakas lietas.
Saprotu, kas te notiek.
Es tev pateikšu, kas notiek - šis ir...
- Kas notiek? - Šķiet, tu atgremo.
Viņa dara ko ar savu ko?
"Cilvēka ķermenis ir brīnums."
"Mums ir četri kuņģi, tāpat kā mūsu senčiem - govīm."
Tas ir absurdi, kā mēs varam būt cēlušies no...
Govīm?
Labi, šis visums ir stulbs. Nospied to pogu, un lai mēs...
Ņam!
STJUARTAM NEIZDODAS GLĀBT VISUMU
Papētīju situāciju,
un Visums izskatās līdzīgs mūsējam
pirms apokalipses.
Ir dažas atšķirības.
Beisbolā nav īpašā sitēja noteikuma, un viņiem nav "Skechers Slip-Ins" apavu.
Tas ir nogurdinoši.
Vai tu kaut ko nesaki, draugs?
Paskatīsimies.
Labi, Džons Kugars joprojām ir Džons Kugars, viņš neatgriezās Melenkampā.
Mums ir četri vēderi, un mēs atgremojam.
- Vairs ne tikai brokastīm. - Labi, mums ir Kentuki zilā zāle.
- Tā ir man. - Smaržo gardi.
- Kam bija augstā auzene? - Man.
- Bermuda kungam. - Paldies.
- Un āboliņš kundzei. - Paldies.
Labu apetīti.
Klau, ļaudis, gribu kaut ko ierosināt.
- Kāpēc mums nepalikt šajā realitātē? - Kā tad ar Visuma glābšanu?
Zinu, bet būsim godīgi,
kādam bija skaidrs, kā tam jānotiek?
Ne gluži.
Tieši tā. Un jā, šī vieta nav ideāla...
Te nav ļaunu datoru, neviens netiek sadedzināts.
- Tiešām gribi te palikt? - Kāpēc ne?
Mēs tā arī nespējam tikt galā ar to mašīnu.
Visur, kur dodamies, ir bīstami.
Pēdējā bija jauka. Gandrīz apprecēju sievieti, kurai es patiku.
Jā. Un sākās nemieri, un nācās bēgt, lai glābtu savu dzīvību.
Katrā roze ir ar ērkšķiem, Stjuart. Interesanti, kāda garšo rozes.
Paldies.
Kā garšo?
Izcili.
Vai atstājāt vietu desertam? Šefpavārs tikko saņēma kukurūzu.
- Kukurūzu? Mēģini mūs nobarot? - Mazliet, bet tā ir tā vērta.
Labi. Vienu lielu kukurūzu, četras uz galda.
Ko mēs darītu, ja paliktu šeit?
Es vadītu komiksu veikalu, tu strādātu kopā ar mani,
Berts būtu ģeologs, bet Kripke būtu nejēga.
Būt par nejēgu drīzāk ir hobijs, nevis aicinājums.
Varbūt mēs pat varētu apprecēties.
Vai tu...
- Bildini? - Atkarīgs no tā, vai tu...
...pieņem?
Es vienmēr iztēlojos šo brīdi, bet ar mazāk vēmekļiem mutē.
Ko? Es negribēju tevi pārsteigt, vienkārši padomā par to.
- Izbaudi. - Paldies.
- Tas bija tiešām lieliski. - Jā.
- Vai pa vidu tu "mū"? - Jā. Tu mani liki "mū".
Es domāju, ka tā ir veģetārā diēta. Esmu enerģiskāks.
Tā ir. Man tiešām uznāca apetīte.
- Ja gribi sienu, man ir siens. - Jā, dod.
Es domāju par to, ko tu teici vakariņās.
Un?
Domāju, ka mēs varētu būt laimīgi. Cilvēki ir tiešām jauki.
Ēdiens ir lielisks. Veselības aprūpe arī.
Vēl viens iemesls, lai sauktu par mājām.
Piedod.
- Jā? - Mēs varam parunāt?
Nav īstais brīdis.
- Mēs ejam. - Mēs negribam palikt Govju pilsētā.
Kāpēc ne?
Mums diezgan labi veicās citos visumos.
Nodarbojos ar seksu trijos,
tiesa, viens bija ar Geriju, bet viņš bija dāsns.
Ja neizmantosiet Leonarda un Šeldona ierīci,
mēs gribam doties.
Mēģināsim kaut kur citur.
Ko domā? Ja viņi paņems mašīnu, būsim šeit uz visiem laikiem.
Man nav problēmu.
- Varat ņemt. - Paldies.
- Laikam šī ir atvadīšanās. - Laikam jau tā.
Klau, es zinu, ka neesmu bijis labākais ceļojuma biedrs.
- Un? - Un kas?
- Ar dievu, Kripke. - Labi.
- Atā, Bērt. - Atā.
- Man viņi pietrūks. - Jā.
- Domā, ka varēsi vēl? - Viens veids, kā noskaidrot.
Vai tu zini, ko tu dari?
Esmu pasaulslavens fiziķis,
esmu spējīgs šķērsot starpdimensionālās realitātes.
- Bert, beidz kliegt. - Bet mēs krītam nāvē!
- Tu redzi dibenu? - Nē.
- Ko tas liecina? - Mēs krītam nāvē.
Vai arī nē.
- Un kas tagad? - Es nezinu. Padomāsim.
- Izdomāji kaut ko? - Nē.
- Tātad atpakaļ pie kliegšanas? - Laikam jau nē.
- Ceru, ka pieņēmām pareizo lēmumu. - Man šķiet, ka jā.
- Šī ir skaista pasaule. - Sāls laizāmais.
Nāc pie mammas.
Divus, lūdzu.
Cik labi.
- Vai jūtu jūras sāls garšu? - Tas ir Himalaju sāls.
Jā, jūtu kalnu.
Visi, klausieties! Visums brūk, mums beidzas laiks!
Mums jārīkojas, pirms nav par vēlu! Neviens nav drošībā!
Ignorējiet mani vai nē, bet tas nāk!
Pēdējie laiki ir klāt, ļaudis.
- Tas ir Radžs. - Nē, viņš nav piesiets - tas ir labi.
Domājat, ka varat turpināt dzīvot dzīves.
Tas nāk pēc jums, tas nāk pēc jums visiem!
- Radž? - Ko?
- Ko tu dari? - Kā izskatās?
- Pēc paranoiskās šizofrēnijas. - Tūlīt atgriezīšos.
Vai zināt galaktiku GN-Z-11?
- Nē. - Nē.
Tālākā galaktika, ko spēj saskatīt Habla teleskops. Un ziniet ko?
Neuztraucieties, retorisks jautājums. Visa sasodītā lieta ir pazudusi.
Kā tā var pazust ?
Esi pārliecināts, ka teleskops nav netīrs?
- Tas ir Habls, tas nav netīrs! - Jebkas var sasmērēties.
Klausieties! Tā nav tikai GN-Z-11,
tā ir Triangulāra galaktika un Hiperiona proto-superkopa!
- Ak nē. - Kāpēc "ak nē?"
"Jā" šķita nepareizi.
Es mēģināju zvanīt un brīdināt visus. JPL, NASA, Balto namu.
Ziniet, ko teica? Teica, ka esmu traks!
Tiešām? Tu kliedzi, ka visums tuvojas beigām dāmai,
kas atbild uz zvanu Baltajā namā un
neuztvēra nopietni?
Visas zvaigžņu sistēmas visuma malā izzūd,
kas nozīmē...
Atvainojiet, te ir netīrs.
Tas nozīmē, ka nav atlicis daudz, līdz viss būs zudis!
- Par cik ilgu laiku runājam? - Nav daudz laika.
Trīssimt un četrsimt gadi.
Draugs, pat ja tev taisnība, mēs visi būsim miruši. Kam tas rūp?
Kam tas rūp? Es tev pateikšu, kam tas rūp!
Taviem
mazmazmazmazmazmazbērniem!
- Nē. Vēl viens "maz". - Mazbērniem.
Mēs neesam runājuši par ģimenes veidošanu.
- Varbūt vajadzētu. - Laiks iet uz beigām.
Vai tu nesaproti? Visums iet bojā, un mēs neko nevaram darīt.
- Neko? - Pilnīgi neko.
- Nu labi. Prieks tevi redzēt. - Arī man prieks tevi redzēt.
- Lai veicas ar visu šo. - Paldies.
Mēs mirsim!
- Spied pogu, dabū mūs prom! - Jā, pareizi.
- Sasodīts. - Tas nedarbojās.
Zinu. Tāpēc "sasodīts".
- Gribi uzspēlēt spēli? - Ko?
- Zini, laika pavadīšanai? - Tu joko.
Kad biju bērns, mamma ar mani spēlējām 20 jautājumus.
Es nespēlēju 20 jautājumus, kad krītu cauri bezgalīgam tukšumam.
Labi.
Labi, pie velna. Man ir viens.
- Lieliski. Tas ir kaut kas, ko tu ēd? - Nē.
Es padodos.
- Vai tu aizslēdzi durvis? - Likās, ka aizslēdzu.
Sen bija laiks.
- Ko tu šeit dari? - Kā izskatās? Es tevi gaidu.
- Stjuart? - Jā?
Atvaino, runā.
Denīze, šis ir tas otrs es, par kuru tev stāstīju.
- Čau. - Čau.
Vai vari man paskaidrot, kāpēc tu to Leonarda un Šeldona mašīnu
atdevi Bērtam un Kripkem?
Mēs nolēmām palikt.
Labi, forši. Mēs nolēmām palikt šeit.
Tas ir lieliski. Man nav jāglābj visums, varu košļāt atgremojumu!
- Citi tu esi ir muļķi. - Labi.
Zini ko? Es to paskaidrošu cik vien vienkārši varēšu.
Tā kā tu esi saistīts ar sākotnējo novirzes notikumu
kvantu līmenī...
Tu esi nesaraujami saistīts ar potenciālo risinājumu sadrumstalotībai,
kas ir daudzstāvokļu visumam.
Vai saproti, ko domāju?
Tu esi vienīgais, kurš var glābt visumu!
- Jā, varbūt es to negribu. - Tev tas ir jādara!
- Ir kāds, ar ko varu runāt? - Vadītājs?
Esmu projekcija no sabrūkošas realitātes,
izklausās, ka ir vadītājs?
Varbūt nē,
bet bija kāds, kurš tev pateica, cikos jāierodas.
Pat ja gribētu glābt visumu, man vairs nav šīs ierīces.
Tāpēc pasūti vēl vienu!
- Kā var būt vēl viena? - Kā var notikt šāda saruna?
Tu manī neklausies!
Man pietiek tās Leonarda/Šeldona mašīnas un lēkāšanas pa visumu,
tevis un tieši tevis!
Nē. Ļauj man parunāt ar tevi.
Septītajā klasē man bija skolotājs misters Morinelli.
Tieši viņš mani iedvesmoja izveidot ģeoloģijas pulciņu.
Sākumā tas īsti nepatika.
Bijām tikai es, Kārena Hartmane, Lerijs O'Mailijs un viņa dvīņubrālis.
Nevaru atcerēties vārdu.
Jā, Blerijs. Tas bija kaut kas līdzīgs Berijam vai Harijam...
Ak dievs, ļauj man nokrist zemē.
Gerijs. Gerijs O'Mailijs. Tieši tā.
Zināju, ka atcerēšos.
"Krūmu Centrāle". Loģiski. "Krūmu Centrāle".
- Kurš grib japāņu ēdienu? - Es, es!
Vienīgais mīnuss četriem kuņģiem ir tas, ka esmu izsalcis.
Zinu. Bonsai. Sojas mērce? Paldies.
Vai, tavuprāt, es rīkojos nepareizi,
atsakoties no visuma glābšanas padarīšanas?
Nav svarīgi, ko domāju es, ko domā tu?
Būtu citādi, ja piekristu, bet es to nedarīju.
Tāpēc nešķiet, ka daru kaut ko nepareizu, dzīvojot dzīvi
un izdarot savas izvēles.
Labi.
Turklāt simtiem gadu nekas nenotiks.
Taisnība.
Protams, bezgalīgi daudz dzīvību tiktu zaudētas vai nepiedzimtu
bezgalīgā skaitā visumu, bet kā tā var būt mana problēma?
Tā noteikti nav.
- Paldies. - Ja vien tu to nevēlies.
- Tātad tu domā, ka man tas būtu jādara. - Es to neteicu.
Es neesmu varonis. Esmu bankrotējis mākslinieks, kuram ir komiksu veikals.
Esmu tāds neveiksmīgs,
ka katrā visumā man pieder komiksu veikals.
- Nenoliegšu. - Tu varētu mazliet pastrīdēties.
Stjuart, tas ir tavs lēmums.
Domāju, ka visi var būt varoņi,
ja cenšas padarīt dzīvi labāku citiem.
Un, kā norādījāt, tie būtu visi cilvēki, kas pastāv un jebkad pastāvēs.
Visos iespējamos visumos.
Ja es to darīšu,
varam nonākt sliktākā situācijā nekā tā, kādā esam pašlaik.
Nav sliktu situāciju, kamēr esmu kopā ar tevi.
- Atgremojamā zāle garšo lieliski. - Piekrītu, mazā.
- Stjuarts Blūms? - Jā, kungs.
Vai parakstīsieties?
Gerij?
- Jebkurā laikā. - Denīze, paskaties, tas ir Gerijs.
- Redzu. - Vai es jūs pazīstu?
Mēs bijām precējušies citā visumā. Nesanāca.
Ir arī cita tava versija, kas pazina citu viņas versiju,
bet viņš ir miris.
Es ienīstu šo darbu.
- Šim bija pievienotas instrukcijas. - Tiešām?
Un garantija.
Apsveicam ar starpdimensiju transporta ierīces iegādi.
Tai ir "Bluetooth".
Nesaprotu, ja Berts un Berijs paņēma ierīci, kā pastāv vēl viena?
Skat. Nelietojiet ūdens tuvumā. Aizrīšanās risks ar mazām detaļām.
Labi, lūk, šī ir kvantu atbalss oriģinālajai ierīcei.
Tas gan eksistē, gan neeksistē
un, aktivizējot, tas apvienosies ar sākotnējo ierīci.
Zini, es vienkārši pārtraukšu uzdot jautājumus. Aiziet.
Vēl tikai viena lieta. Kail, Trevor.
Mēs pametīsim visumu,
jo esmu misijā novērst realitātes iznīcināšanu.
- Labi. - Jā.
- Tev tiešām nav jautājumu? - Man ir viens.
Šim "Batman 608" ir ūdens traips, vai vari iedot atlaidi?
Nē. Uz redzēšanos, puiši.
Domāju, ka vari to paņemt.
- Liecies mierā! - Liekties mierā? Tu esi traks?
- Kas notiek? - Mēs krītam.
Jā, mēs sapratām. Kas tas par visumu?
Nedomāju, ka esam tikuši uz citu visumu.
- Domāju, ka esam iesprostoti. - Kas pastāv starp Visumiem?
Kaut kāds starpdimensionāls piesārņojums.
Kā iesprostošana starp viena visuma olām
un cita pakaļu.
Tu esi pretīgs. Dabū mūs prom.
Mēs mēģinājām, mašīna nedarbojas.
Tāpēc, ka tu neesi izvēlēts, lai glābtu visumu.
- Un tu esi? - Denīze, pasaki viņam.
- Tā ir taisnība. Viņš ir viņš. - Uzskati par Neo vai varbūt Jēzu.
Jēzus, nospied to pogu.
- Viss izskatās normāli. - Ko tu teici?
- Es teicu, ka izskatās normāli. - Tava mute nekustas.
Arī tava nekustas.
Man šķiet, ka mēs dzirdam viens otra domas.
- Tā man būs liela problēma. - Kāpēc?
- Kāpēc kas? - Kāpēc tā būs liela problēma?
- Māte mani mazgāja līdz 12 gadiem. - Sasodīts!
Tulkoja: Anete Vecvērdiņa-Ūdre Iyuno