Så verden brændte.
En rasende ildstorm, der spredte sig over landet.
Og for nogle
ville det ende.
Men i den hvidglødende hede,
hvilken loyalitet ville knække?
Og hvilke ville blive smedet på ny?
Dareios var allerede blevet besejret
meget stort ved Issos og havde trukket sig tilbage.
Han havde mistet store dele af sit rige.
Hans familie var gidsler hos Alexander,
så han prøvede at lave en aftale med Alexander.
Han tilbød ham halvdelen af riget, store rigdomme,
og hans datters hånd i ægteskab.
Barsine var trolovet til Mazaeus.
At Dareios var villig til at give sin datter til Alexander
viser virkelig, at Dareios prøver alt på at forhindre, at krigen fortsætter.
Alexander svarede, at han ikke var interesseret i noget…
-Nej. -…som Dareios tilbød.
Men han sender brevet gennem Mazaeus, så Mazaeus kan se,
at Dareios vil være illoyal mod sine egne mænd
i bytte for fred med Alexander.
En budbringer leverede den.
Direkte fra Alexander.
De har vist svaret, min konge.
Fordi Alexander afslog Dareios' fredstilbud,
kommer der nu et sidste opgør ved Gaugamela
PERSIEN GAUGAMELA - BABYLON
Gaugamela er uden tvivl
et af de øjeblikke i historien.
Det er et øjeblik,
hvor verdens fremtid afgøres.
GAUGAMELA 1 . OKTOBER, 331 F.KR
Så starter slaget
i stormende kaos.
Rasende tropper
skar hinanden med bronze.
Angrib!
Men den vise mand ved,
at du kan knuse din fjende med strategi
eller ren kraft.
På papiret burde Dareios have vundet kampen, før den begyndte.
Han har ti gange så mange mænd som Alexander.
Det, Alexander gør,
er, at starte fra højre.
Han trækker faktisk perserne ud,
længere og længere til højre, og trækker den persiske linje fra hinanden.
General Parmenion, angrib deres højre flanke.
Kavaleri, følg mig! Nu!
Vi har Parmenion, der prøver at forsvare venstre side
af den makedonske hær mod Mazaeus.
Men de er i undertal, huller åbner sig,
og Parmenion kæmper.
Han gør deres midte sårbar.
General Mazaeus! Hurtigt!
Angrib kavaleriet til højre.
Følg mig!
Dareios reagerer på denne handling ved at sende stridsvogne
ind i den makedonske falanks.
Men de er for kloge og åbner bare huller i linjen
og lader dem køre lige igennem.
Imens kæmper Alexander stadig på den makedonske højre side.
Hans åbningstaktik for at splitte de persiske linjer har virket,
og der er nu åbnet et hul.
Hold linjen!
Det er vores chance.
Han angriber Dareios, som er
i hjertet af den persiske hær.
Dareios ser Alexander komme mod sig.
Jeg formoder, der var en følelse af deja-vu.
Nu igen.
Han må væk fra Alexander hurtigst muligt.
Mange tænker: "Åh gud. Det er virkelig fejt."
Men det er en statsmandskunst,
for hvis kongen dør,
er det enden på riget.
Når de endelig overgiver sig til gudernes luner,
og når de guder skrider frem
i al deres flammende kraft…
Vagter, stop dem!
…hvilken dødelig kan konkurrere?
Alexander…
Deres kommandører er flygtet.
End ikke Achilleus kunne drømme om sådan en triumf.
Alexander?
Da han ser Dareios flygte fra slagmarken,
flygter hans gamle kollega Mazaeus også.
Kavaleri! På mit signal, følg mig!
Det øjeblik må have været et af både
ren opstemthed og ekstase for Alexander,
men også utrolig frustration,
fordi det er det tætteste, han er kommet på at eje Persien.
Men han kan stadig ikke fange Dareios.
Og det er ikke forbi,
før Dareios er taget til fange.
Saml så mange, I kan.
Babylon er faldet.
Vi tager mod øst, dybere ind i riget, og rejser en ny hær.
Persien vil aldrig kapitulere.
Min konge.
Mazaeus har ikke i sinde at følge Dareios,
og i stedet tager han tilbage til Babylon,
den by, han styrer som satrap.
Ikke langt bag ham rider Alexander og hans inderkreds,
de kommer også ind i Babylon,
denne juvel af alle persiske byer.
BABYLON PERSIEN
Det er ganske usædvanligt, at denne unge general, Alexander,
har erobret Egypten,
marcheret gennem det meste af Mellemøsten
og nu er ankommet til Babylons porte.
Byen er også faldet i hans hænder.
Det havde været utænkeligt,
da folk så, Alexander marchere ud af Makedonien,
at han ville opnå så meget
på så kort tid.
Vil du ikke tage hans plads?
Alex.
Kan du huske det?
Ved helligdommen i Troja frygtede du, at du aldrig kunne blive som Achilleus.
Du kunne aldrig være: "et løvehjerte, der smadrer bataljoner."
Jeg frygtede det ikke i et sekund.
Se på dig nu,
ikke sandt?
Stop. Vær sød.
Hvad?
Skal jeg knæle for Asiens konge?
Jeg sagde: stop.
Jeg vil ikke sidde,
for det er ikke min endnu, Heph.
Sejren er total.
Alex, du har hans trone.
Hans by.
Hans familie.
Hvad er der mere? Du har endda hans drømme.
Men han er stadig derude.
Kongen af Persien.
Og indtil jeg håndterer det,
er jeg ikke konge af noget.
Barsine.
Mazaeus.
Hvor er min far?
Med lidt held
er han død og borte.
Hvad?
Troede du, du bare ville gå ind i solnedgangen?
Jeg traf mit valg.
-Kom med os. -Jeg overgiver mig.
Nu skal du knæle foran den nye konge af Asien.
Kom.
Min konge.
Deres kongelige bagage.
Se der, Ptolemaios.
Nogen har væltet den brutale persiske erobrer.
Der er en historie om, at Alexander finder
en statue af Xerxes, og Xerxes,
for Alexander er den store konge,
som ledte den anden invasion af Grækenland og plyndrede Akropolis.
Han er i tvivl om,
hvad han skal gøre ved statuen.
Det er et eksempel på Alexanders dybere angst i denne tid
i hans forhold til perserne.
Skal jeg lade dig ligge på grund af dine ekspeditioner mod Grækenland?
Eller skal jeg samle dig op på grund af dine dyder i andre henseender?
Herre.
Må jeg ydmygt foreslå, en krig ikke er en sand målestok for en mand,
men kun efter et liv i offentlig tjeneste
kan han blive dømt.
Så kan du hjælpe mig med at bringe den tilbage på sin rette plads.
Det er min befaling.
Hvis jeres borgere ikke yder modstand, bliver der ingen blodsudgydelser.
Men jeg tror, deres guvernør
og hans forlovede
er de bedste til at levere det budskab.
Synes du ikke?
Naturligvis.
Konge
over konger.
Den store frygt for Ptolemaios og Alexanders soldater er,
at jo længere mod øst Alexander kommer,
jo mere østlig og opløst bliver han, efter deres mening.
Han mister sin græskhed, sin makedonskhed,
og det er et stort problem for hæren.
Hvad var det?
Da de sagde, du var blevet som en indfødt, støttede jeg dig.
Men det her…
Hvabehar?
At respektere det udskud,
som slagtede vores forfædre,
så løfter om ingen blodsudgydelser,
når du var villig til at dræbe grækere.
Ved Granicus? Halikarnassos…
-Ti stille, Ptol. -Hvad?
Hvad vil du ikke have?
Vores folk hævnet for århundreders tyranni?
For jeg siger til dig nu, det er den eneste grund til, dine mænd
har kæmpet, blødt og faldet i dit navn.
For hævn, indtil vi er kvit!
Det er dig, der skal sørge for, det ikke sker igen, bror!
At det babyloniske folk har min beskyttelse.
Hører du mig?
For nu
er alt det her…
Det er det makedonske rige.
Og vi…
Vi er alle indfødte nu.
Dareios tror ikke,
det er forbi for ham endnu.
Hvis han kan komme
til de østlige satrapper,
bliver det svært for Alexander at følge efter ham.
De rejser længere østpå,
indtil de nærmer sig det,
der nu er grænsen til Afghanistan.
Hvor skal vi hen nu?
Han er blevet set på vej østpå mod Hindu Kush-bjergene.
Går vi efter Dareios igen?
Han er stækket.
Han er magtesløs. Alex.
Det er blevet en besættelse.
Når han til Baktrien, kan vi miste ham for evigt.
Alex. Det er blevet…
BAKTRIEN - CENTRALASIEN
Dareios' ambition på dette tidspunkt er
at åbne op for
en lang guerillakrig mod Alexander.
Med støtte fra Bessus, Bessus' soldater og hans egne lejesoldater
kan de holde ud i bjergene
i måneder, hvis ikke år.
Alexander er efter os.
En lille bataljon er blevet set få timer væk.
Det her slutter aldrig.
Han slår os ihjel.
Det behøver ikke være forræderi.
Tro mig.
Det ved jeg nu.
Se der, Bessus.
Bare…
…se.
Sikke en udsøgt idé.
Et rige bygget på sandhed…
…ære.
En civilisation.
Og det behøvede kun en vogter,
som ville forblive tro mod det.
Det, motiverer Bessus til det,
er personlig grådighed, magt,
fuldstændig utilfredshed
med Dareios.
Manden, der havde været mest loyal over for ham, kræver alt til sig selv.
Da Alexander hører om de hændelser
fra spejdere,
bliver han chokeret over det. Vi har en fantastisk rejse over en nat,
hvor Alexander og hans mænd
rejser 18 timer på hesteryg uden stop,
indtil de begynder at indhente dem. De kan se Dareios' kortege foran sig.
Sådan skal en konge ikke dø.
Han var kongernes konge.
Han fortjener en passende respekt.
Tag hans lig.
Hvis Alexander levede i sit livs manuskriptdrama,
ville han nok ikke have skrevet,
at Dareios bliver dræbt af en anden,
fordi for ham
var det øjeblik, hvor han overtog riget,
hvor han burde have dræbt Dareios.
Bessus blev dræbt på Alexanders befaling,
fordi Bessus var kongemorder,
og man kan ikke slippe det.
for ellers kunne Alexander føle,
at andre ville gøre det samme mod Alexander.
Når man tænker over det, endte Dareios' kamp mod Alexander
så tragisk for ham.
Han mistede sin hustru,
sine nærmeste venner og rådgivere,
og så mistede Dareios 3. livet.
Alexander bruger Dareios' død som en form for propaganda.
Han ærer hans lig.
Så han prøver at vise, han er en legitim, respektfuld arving.
Han fortjente mere end at dø i en beskidt grøft.
Måske drev jeg ham til det.
Nej.
Han drev sig selv til det.
Du hentede blot hans lig til mig.
Og for det…
er jeg taknemmelig.
Med Dareios' død
kan Alexander med rette
hævde at være kongen af Persien.
Alexander er på sit højdepunkt.
På kun seks år
er han gået fra at være en makedonsk prins
til kongen af hele verden.
Kongen af Persien.
Der er ingen større anerkendelse.
En hæderlig mand
og en formidabel modstander.
En ny begyndelse.
Også for os.
Vi kan endelig tage hjem.
Og hvis vi ikke gør det?
I døden har Darius vist mig vejen mod øst.
Sender Zeus mig et tegn om, mit guddommelige kald ikke er opfyldt,
at mine erobringer er ufuldstændige?
Jeg må skabe et rige, der overskygger alle andre.
Hvor vi kunne undslippe denne kamp.
Leve evigt.
Som Homer sagde:
"Aldrig et spor af alder,
udødelig."
Åh, min kære Heph.
"Men dødens skæbne venter os."
"Så vi giver enten vores fjende hæder…"
"Eller vinder den til os selv."
Find Ptolemaios.
Og Parmenion, hvis han ikke har drukket tæt.
Tilkald alle mine generaler.
Jeg skal erobre verden.
Så krigen mellem to mænd fortsætter.
Men ikke som vi ser nu,
en kamp mellem Alexander og dem, han kunne erobre,
men kampen indeni Alexander selv.
To sider af den levende gud.
En konflikt, der vil forme verden i fremtiden,
som vil bygge en by, som vil stå i årtusinder
og optage folk til evig tid.
Alexanders arv lever videre på så mange måder,
men den mest indlysende og elegante
er byen Alexandria, som han grundlagde for over 2000 år siden.
Dr. Pepi Papakosta har tilsyneladende fundet Kongevejen
samt resterne af en monumental bygning.
Rundt om denne store bygning
har dr. Pepi fundet en række genstande.
Det er olielamper fra Alexanders tid.
Vi finder hundredvis af disse lamper i dette område.
Den lille af dem blev ofret til guderne
i forbindelse med brugen af denne bygning.
Som man i dag går i kirke og tænder lys,
plejede man at ofre en olielampe til Alexander.
Vi ser tegn på brand.
Det betyder, det er en genstand, som folk her brugte.
Folk i Alexandria tilbad Alexander
i håbet om, at han kunne beskytte dem mod ondskab.
Han blev betragtet som en gud.
I vores udgravningsområde finder vi en masse votivofringer.
Folk plejede at tilbyde Alexander små figurer
for at løse deres problem, måske.
De var gamle. De var syge.
Det faktum, at vi finder så mange votivofringer her,
betyder, at folk kom for at blive hjulpet.
Folk leder stadig efter spor, de kan finde fra den rigtige mand.
Det ultimative er selvfølgelig hans grav.
Er den i Alexandria? Findes den stadig?
Det er det store spørgsmål.
At finde Alexander i sin kiste med dyrebare skatte omkring sig…
Åh gud. Hvis vi finder den,
vil det være den største opdagelse i hele verden.
Alexanders grav ville ikke være det, vi opfatter som en grav.
Men langt mere monumental.
Den ville være et stort mausoleum.
Vi ved fra de gamle kilder,
at hans grav var synlig indtil 300 år e.Kr.
I senantikken var der næsten konstant krigsførelse i Alexandria.
Den blev angrebet mange gange af kristne grupper,
senere af arabiske soldater.
Alexander den Stores Alexandria
blev banket og ødelagt og decimeret.
Så vi mister liget. Vi ved ikke, om graven blev ødelagt.
Jeg tror, den var beskyttet. Den var skjult.
Så derfor håber jeg, at liget, sarkofagen,
stadig findes her et sted.
Der er en anden spændende ting, og det er en tunnel
med et vidunderligt skråt tag.
Det kan være en del af et vandsystem for byen Alexandria.
Vi har ryddet en sti
femogtredive meter udefra.
Jeg er ved at afslutte gravearbejdet i tunnelen.
Det var en overraskelse, for nu finder vi en menneskeskabt mur.
Jeg undrer mig over, hvorfor de lavede muren inde i tunnelen,
og hvorfor ikke bruge en allerede eksisterende tunnel
til at skjule noget værdifuldt.
Der er præcedens for, at skatte gemmes væk,
og i Alexandria blev
en statue af Apis-tyren i naturlig størrelse fundet muret inde.
Og bag muren, som Pepi har fundet,
hvem ved, hvilke skatte, der ligger gemt?
Mit ønske er at finde noget vigtigt, der viser, hvor vi er.
Men jeg ønsker endnu mere at finde Alexanders grav.
Vi må videre. Vi skal ud og grave.
Det er ikke let, og jeg håber, at vi til sidst
får den overraskelse, vi venter på.
Jeg beundrer Pepis iver
og hendes engagement i projektet, og jeg håber inderligt,
hun finder, hvad hun leder efter.
Men for mig er Alexander aldrig forsvundet,
for vi møder ham hele tiden.
Vi finder ham i legender og myter,
og han er så inspirerende for så mange mennesker.
Alexander sætter skub i fantasien.
Han er et lysende øjeblik i historien.
Og jeg tror, han er en af historiens helte.
Vi vil kæmpe for Makedonien,
og vores hjerter vil være i det!
Han var en meget dygtig soldat.
Han var også loyal.
Det her…
var alt, det krævede.
Han havde en vis karisma.
Han var opportunist.
Han var en ung mand med beslutsomhed,
ambition og karisma til at få folk til at følge ham.
Det, han opnår i sit liv, virker umuligt.
Det virker som noget, kun en helt fra
myter kunne gøre, og gjorde han det.
Vi må minde os selv om,
at han var et ægte, levende, åndende, dødeligt menneske.
Alexanders historie er langt fra slut.
I de næste syv år
ser vi ham drage ud på et stort eventyr.
Han er på jagt efter
at autentificere sin idé om sin egen guddommelighed,
men han møder også en anden nemesis.
Den nemesis er ikke så forskellig fra Dareios 3.
for den nemesis, han skal møde og kæmpe mod,
er hans eget jeg.
Det er hans anden Alexander.
Tekster af: Charlotte Reeve