Așadar, lumea a ars.
O furtună de foc care a cuprins pământul.
Iar pentru unii,
avea să fie sfârșitul.
Dar, în fierbințeala aceea,
ce loialități aveau să cedeze ?
Și ce loialități aveau să renască ?
Darius fusese înfrânt deja
într-un mod crunt la Issus, deci bătuse în retragere.
Pierduse teritorii vaste din Imperiu.
Familia lui era ținută ostatică de Alexandru,
așa că a încercat să facă o înțelegere cu el,
oferindu-i jumătate din Imperiu, bogății nemăsurate
și mâna fiicei sale.
Barsine îi fusese promisă lui Mazaeus,
iar faptul că Darius o oferea în căsătorie lui Alexandru
ne arată că acesta face tot posibilul pentru a preveni extinderea războiului.
Alexandru a răspuns că nu e interesat de nicio ofertă a lui Darius.
Dar transmite răspunsul prin Mazaeus, pentru ca acesta să vadă
că Darius e gata să nu le mai fie loial oamenilor lui
în schimbul păcii cu Alexandru.
Un mesager a adus asta.
Direct de la Alexandru. Se pare că ați primit răspuns, regele meu.
Ca rezultat al respingerii ofertei de pace a lui Darius,
avea să aibă loc o ultimă confruntare la Gaugamela, Irakul de azi.
GAUGAMELA - BABILON
Fără îndoială, Bătălia de la Gaugamela e unul dintre momentele-cheie ale istorie.
E momentul în care viitorul lumii a fost decis.
GAUGAMELA 1 OCTOMBRIE, 331 Î.HR.
Iar lupta izbucnește
într-un haos fulgerător.
Soldați aprigi,
spintecându-se cu săbii de bronz.
Atacați !
Dar un om înțelept știe...
că îți poți distruge inamicul folosind strategia
sau forța brută a voinței.
ALEXANDRU: CREAREA UNUI ZEU
Teoretic, Darius ar fi trebuit să câștige bătălia înainte să înceapă.
Avea de zece ori mai mulți oameni.
Alexandru începe dinspre dreapta.
Îi atrage pe persani mult spre dreapta,
rupându-le liniile.
Generale Parmenion, atacă flancul drept !
Cavalerie, după mine ! Acum !
Parmenion se străduiește să apere flancul stâng
al armatei macedonene împotriva lui Mazaeus.
Însă sunt depășiți numeric, apar breșe,
iar Parmenion face greu față.
Lasă centrul expus.
Generale Mazaeus, rapid !
- Contracarează cavaleria în dreapta. - După mine !
În replică, Darius trimite care de luptă
în centrul armatei macedonene.
Dar ei sunt mai isteți, așa că deschid breșe
pentru a-i lăsa să intre.
Între timp, Alexandru încă luptă pe flancul drept.
Tactica lui de a rupe rândurile trupelor persane a funcționat,
iar breșa e acum deschisă.
Mențineți pozițiile !
E momentul nostru.
Îl atacă pe Darius, care se află în inima armatei persane.
Darius îl vede pe Alexandru venind spre el și presupun că are o senzație de déjà vu.
„O luăm de la capăt !”
Trebuie să fugă cât mai repede de Alexandru.
Mulți cred că acesta e-un gest de lașitate.
Însă e-un gest politic.
Dacă regele moare,
s-a zis cu imperiul său.
Când se predau în sfârșit voinței zeilor,
iar când zeii pleacă la atac
cu toată puterea...
Gărzi, opriți-i !
... ce muritor le poate face față ?
Alexandru !
Comandanții lor au plecat. Nici Ahile n-ar putea visa la un asemenea triumf.
Alexandru !
Văzându-l pe Darius că fuge din luptă,
Mazaeus, vechiul său coleg, îl urmează.
Cavalerie ! La semnul meu, urmați-mă !
Acest moment trebuie să fi fost trăit de Alexandru cu bucurie și extaz,
dar și cu o incredibilă frustrare,
deoarece fusese cât pe ce să pună mâna pe Persia.
Dar tot nu l-a prins pe Darius.
Și nu se termină
decât după ce-l elimină pe Darius.
Adună mulți oameni.
Babilonul a căzut cu siguranță.
Ne îndreptăm spre est, adânc în imperiu, și adunăm o nouă armată.
Persia nu va capitula niciodată.
Regele meu !
Mazaeus nu-și dorește să-l urmeze pe Darius,
așa că se întoarce în Babilon,
orașul pe care-l guvernează ca satrap.
La scurtă distanță, îl urmează Alexandru și apropiații săi.
Și ei intră în Babilon,
bijuteria orașelor persane.
BABILON PERSIA
E extraordinar că Alexandru, acest tânăr general,
a cucerit Egiptul,
a străbătut în marș Orientul Mijlociu,
iar acum a ajuns la porțile Babilonului.
Acum și acest oraș este al lui.
Lucru de neconceput
când a fost văzut părăsind Macedonia pentru prima oară.
Nu credeau că va realiza atât de multe într-un timp atât de scurt.
N-ai de gând să te așezi ?
Alex.
Îți amintești ?
La altarul din Troia te temeai că nu vei putea fi ca Ahile.
Că nu vei ajunge „luptător de frunte cu inima de leu”.
Nu m-am îndoit nicio clipă.
Uită-te la tine acum !
Încetează ! Te rog.
Ce e ?
Vrei să îngenunchez în fața regelui Asiei ?
Am zis să încetezi !
Nu mă așez pentru că încă nu-mi aparține, Hef.
Victoria e totală.
Alex, tronul lui e al tău.
Orașul lui.
Familia lui.
Ce ar mai fi de cucerit ? Și visele lui sunt ale tale.
Dar el e încă liber.
Regele Persiei.
Până rezolv și problema asta,
nu sunt regele nimănui.
Barsine.
Mazaeus.
Unde e tatăl meu ?
Cu puțin noroc,
sigur e mort.
Ce e ? Credeai că vei dispărea pur și simplu ?
Am ales.
- Vino cu noi. - Mă predau lui Alexandru.
E timpul să îngenunchezi în fața noului rege al Asiei.
Vino !
Regele meu.
Bagajul tău regal.
Ia te uită, Ptolemeu.
Cineva l-a răsturnat pe brutalul cuceritor persan.
Se spune că Alexandru ar fi găsit
o statuie a lui Xerxes.
Alexandru îl considera marele rege
care a condus a doua invazie a Greciei și a jefuit Acropola.
Nu știe exact ce să facă cu acea statuie.
Ne arată nivelul anxietății lui Alexandru
față de relația lui cu persanii.
Să te las la pământ din cauza luptelor purtate împotriva Greciei ?
Sau să te ridic datorită celorlalte virtuți ale tale ?
Domnule.
Dacă-mi permiteți, războiul nu dă măsura unui om.
El poate fi judecat doar prin cum își slujește poporul.
Ajută-mă atunci să-l duc la locul lui.
Aceasta e decizia mea.
Dacă cetățenii tăi nu se opun,
nu va curge sânge.
Cred că guvernatorul lor...
și logodnica lui sunt cei mai potriviți să transmită acest mesaj.
Nu crezi ?
Desigur.
Rege
al regilor.
Marea temere a lui Ptolemeu și a soldaților lui Alexandru
e că, pe cât înaintează mai spre răsărit,
cu atât devine mai răsăritean.
Își pierde latura grecească și macedoneană,
iar pentru armată aceasta reprezintă o problemă.
Ce-a fost asta ?
Când au spus că devii băștinaș, ți-am ținut partea.
Dar asta...
Poftim ?
Să îi aduci omagii ticălosului
care ne-a măcelărit strămoșii
și să promiți că nu va curge sânge, când erai dispus să riști viața grecilor ?
La Granicus ? La Halicarnas...
- Liniște ! N-am de gând... - Ce ?
Ce n-ai de gând ?
Să ne răzbuni poporul după secole de tiranie ?
Să știi că e singurul motiv pentru care oamenii tăi
au sângerat și au murit în numele tău.
Pentru răzbunare până la capăt !
Și tu te vei asigura că asta nu se va repeta, frate !
Că babilonienii au protecția mea.
Mă auzi ?
Pentru că acum
toate astea...
Acesta e Imperiul Macedonean.
Iar noi...
cu toții suntem băștinași.
Darius nu consideră
că totul s-a sfârșit pentru el.
Dacă reușește să ajungă
la satrapiile estice,
știe că lui Alexandru îi va fi greu să-l urmeze.
Avansează tot mai mult spre est,
până se apropie de ceea ce azi reprezintă granița cu Afganistanul.
Încotro ?
A fost văzut mergând spre est, către munții Hindukuș.
Deci iar pornim după Darius ?
Alex, e izolat.
E neputincios. Alex !
A devenit o obsesie.
Dacă ajunge în Bactria, îl pierdem pe veci.
Alex, a devenit o...
BACTRIA ASIA CENTRALĂ
Ambiția lui Darius în acest moment e să pornească
un lung război de gherilă împotriva lui Alexandru.
Iar cu sprijinul lui Bessus, al soldaților săi și ai mercenarilor,
pot rezista în munți
luni, dacă nu chiar ani.
Alexandru e pe urmele noastre.
Un mic batalion a fost văzut la câteva ore distanță.
Nu se va sfârși niciodată.
Ne va ucide pe toți.
Nu e nevoie de trădare.
Crede-mă.
Sunt conștient de asta.
Privește, Bessus.
Doar...
privește !
Ce idee minunată !
Un imperiu clădit pe adevăr...
pe onoare.
O civilizație.
N-avea nevoie decât de un paznic...
care să-i rămână fidel.
Ce-l motivează pe Bessus să facă asta
e lăcomia și puterea personală,
o lipsă de satisfacție completă
față de Darius.
Iar cel mai loial om pretinde totul pentru sine.
Când Alexandru află toate acestea cu ajutorul iscoadelor,
e șocat.
Pornește așadar într-o călătorie, în care, împreună cu oamenii săi,
călătorește 18 ore fără oprire,
până ajunge să vadă în față alaiul lui Darius.
Nu așa trebuie să moară un rege.
Nu așa trebuie să moară un rege !
A fost regele regilor
și merită respectul cuvenit.
Luați-i trupul !
Dacă Alexandru ar fi decis singur cum să-și trăiască viața,
probabil nu ar fi ales
ca Darius să fie ucis de altcineva.
Pentru el,
clipa în care a pus stăpânire pe imperiu
trebuia să fie cea în care-l ucidea pe Darius.
Bessus a fost ucis la cererea lui Alexandru,
pentru că era considerat ucigași de regi,
lucru de neiertat.
Alexandru trebuia să dea un exemplu și să prevină orice altă tentativă.
Dacă e să cântărim lucrurile, lupta lui Darius cu Alexandru
s-a încheiat într-un mod tragic pentru el.
Și-a pierdut soția,
prietenii apropiați și consilierii
și, în cele din urmă, Darius al III-lea și-a pierdut viața.
Alexandru folosește moartea lui Darius ca pe o formă de propagandă.
Îi onorează trupul.
Încearcă să arate că e un urmaș legitim și respectuos.
Merita mai mult decât să moară într-un șanț mizerabil.
Poate că eu l-am împins acolo.
Nu.
S-a împins singur.
Tu nu ai făcut decât să-mi returnezi trupul său.
Iar pentru asta...
sunt recunoscătoare.
Odată cu moartea lui Darius,
Alexandru poate pretinde tronul Persiei fără probleme.
Alexandru atinge punctul culminant al carierei sale.
În doar șase ani,
a devenit din prinț macedonean
regele a patru sferturi din lume.
Regele Persiei.
Nu există distincție mai importantă.
Un om de onoare
și un adversar pe cinste.
Un nou început.
La fel și pentru noi.
Putem să ne întoarcem acasă !
Și dacă nu facem asta ?
Odată cu moartea lui, Darius mi-a arătat drumul spre est.
O fi modul în care Zeus îmi arată că nu mi-am îndeplinit chemarea divină ?
Că n-am cucerit tot ce era de cucerit ?
Voi clădi un imperiu care să le eclipseze pe celelalte.
„Teferi scăpați din războiul acesta,
să trăim veșnic.”
Cum spunea Homer:
„Tot tineri
și fără de moarte.”
Dragul meu Hef !
„Într-o mie de feluri ne paște Moartea.
Ori dăruim slava biruinței altora mai viteji...”
„... ori altul să ne-o dăruie !”
Găsește-l pe Ptolemeu ! Și pe Parmenion, dacă nu e înecat în alcool.
Adună toți generalii, mai bine !
Am de cucerit o lume.
Așadar, războiul dintre doi bărbați va continua.
Dar nu așa cum îl vedem noi,
o luptă între Alexandru și cei pe care i-ar putea cuceri,
ci o luptă a lui Alexandru cu el însuși.
Cele două fețe ale zeului pe pământ.
Un conflict ce va da formă lumii pe care o știm,
care va clădi orașul ce va dăinui multe milenii
și ne va obseda pentru totdeauna.
Moștenirea lui Alexandru dăinuie în multe feluri,
însă cel mai evident și mai elegant
e orașul Alexandria pe care l-a întemeiat acum peste 2.000 de ani.
Dr. Pepi Papakosta a descoperit ceea ce pare a fi drumul regal
și vestigiile unei clădiri monumentale.
În jurul acestei clădiri mari, dr. Pepi a găsit mai multe obiecte.
Sunt lămpi cu ulei din vremea lui Alexandru.
Găsim sute de astfel de lămpi în zona asta.
Cea mică era ofranda adusă zeilor
și avea legătură cu destinația acestei clădiri.
În prezent, oamenii merg la biserică și aprind lumânări.
În trecut, oamenii îi ofereau lui Alexandru aceste lămpi.
Vedem urme de foc,
iar asta înseamnă că era un obiect folosit de oameni.
Oamenii din Alexandria îl venerau pe Alexandru
și sperau că-i putea proteja de rău.
Era considerat zeu.
În excavările noastre am descoperit multe ofrande votive.
Oamenii obișnuiau să-i ofere lui Alexandru mici figurine
ce reprezentau problema lor.
Erau bătrâni, erau bolnavi.
Faptul că găsim atâtea ofrande votive înseamnă
că oamenii veneau pentru a fi ajutați.
Oamenii încă mai caută urme ale lui Alexandru cel adevărat.
Cel mai important e mormântul lui.
Să fie oare în Alexandria ? Mai există ?
E o întrebare de un milion de dolari.
Să găsim sicriul lui Alexandru înconjurat de comori prețioase...
Doamne ! Dacă am reușit să-l găsim,
ar fi cea mai mare descoperire din lume.
Mormântul lui Alexandru n-ar fi unul obișnuit.
Ar fi ceva monumental.
Ar fi asemenea unui mausoleu.
Sursele antice ne spun că mormântul său a fost vizibil până în anul 300 d.Hr.
În Antichitatea târzie, în Alexandria s-au purtat războaie aproape constant.
A fost atacată de multe ori de grupări creștine,
iar mai târziu de invadatori arabi.
Alexandria lui Alexandru cel Mare
a fost ruinată și făcută una cu pământul.
Nu știm așadar dacă trupul său a fost distrus.
Eu cred că a fost protejat și ascuns.
De aceea sper că trupul său, sarcofagul,
încă există undeva în apropiere.
Mai e un lucru interesant. Avem aici un tunel
cu un tavan frumos, ascuțit.
Ar putea face parte din sistemul de apeducte al Alexandriei.
Am deschis calea,
în jur de 35 de metri dinspre exterior.
Am ajuns în capătul tunelului excavat
și ne-a surprins să găsim un zid clădit de mâna omului.
Mă întreb de ce au clădit un zid în interiorul unui tunel
și de ce nu l-au folosit pe cel existent.
Poate pentru a ascunde ceva de valoare.
S-au mai văzut comori ascunse
și, de fapt, în Alexandria,
a fost găsită o statuie în mărime naturală a bivolului sacru.
Așadar, cine știe ce comoară se află în spatele zidului găsit de Pepi ?
Dorința mea e să găsesc ceva important, care să ne arate unde suntem.
Cel mai mult îmi doresc să fie mormântul lui Alexandru.
Trebuie să continuăm să excavăm.
Nu e ușor și sper că în final
vom avea parte de surpriza pe care o așteptăm.
Admir cu adevărat voința lui Pepi și devotamentul ei față de acest proiect
și sper din suflet
că va găsi ceea ce caută.
Pentru mine însă, Alexandru nu a dispărut niciodată,
căci dăm de el la fiecare pas.
Îl găsim în legende și mituri
și e o sursă de inspirație pentru mulți.
Alexandru aprinde imaginația.
Putem spune că a reprezentat un moment strălucitor în istorie.
Eu îl consider unul dintre eroii omenirii.
Vom lupta pentru Macedonia
și vom lupta cu inimile.
Era un soldat foarte priceput.
Cerea însă și loialitate.
De asta...
a fost nevoie.
Avea o anumită carismă.
Știa să profite de ocazii.
Era un tânăr foarte hotărât,
ambițios și carismatic, care știa să se facă urmat de alții.
Ceea ce a realizat el pare imposibil.
Pare că doar un erou mitologic ar fi putut-o face, însă el a reușit.
Și trebuie să nu uităm
că a fost un simplu muritor.
Povestea lui însă nu se încheie aici.
În următorii șapte ani, îl vom vedea pornind într-o mare aventură.
Va încerca să-și confirme și să-și demonstreze propria divinitate,
dar, mai mult de atât, întâlnește un alt inamic.
Și nu e unul ca Darius al III-lea,
deoarece inamicul cu care trebuie să se confrunte
este el însuși.
E un alt Alexandru.