Kdybych chtěla navrhnout podzemní město,
které ustojí cokoli, od jaderného výbuchu po ekologickou katastrofu,
-co byste mi řekl? -Že je to nemožné.
Dvacet pět tisíc lidí.
Na to je potřeba prostor o velikosti Toleda.
-To je nemožné. -Postavte mi to město!
VIDĚLI JSTE
Není to tu tak, jak si myslíš. Ztratil se mi kluk.
Otec je bůhvíkde a celé to hodili na něj.
A teď zatkli mou nejbližší osobu za něco, co neudělala.
A tvoje matka není ta, za kterou ji máš.
Jsi Sinatra?
A co ti lidé, kteří mizí?
Přísahám, že s tím nemám nic společného.
A přijdu tomu na kloub.
Hej! Co to sakra děláte?
-No… -Hej!
Nebyla jsem žádná bokovka
a nedopustím, aby mu někdo zmlátil kluka. Rychle.
Jde o tu holku, doktorko. Jane.
Vím, cos provedla.
Bainesovi, Robinsonové, Paceovi.
Pak víš, čeho jsem schopna.
Má něco za lubem. A já přijdu na to, co to je.
Jestli jdeš po ní, musíš přese mě.
Máme větší problém.
ZAVEĎTE MĚ ZA SVÝM VŮDCEM
Před bránou bunkru se shromáždila milice.
Podle všeho jsou po zuby ozbrojení a myslí to vážně.
Netušíme, co chtějí.
Šéfová se chce sejít, ale jen s tebou.
Pět neozbrojených mužů a kousek jablečného koláče.
Uvidím, co zmůžu.
Došel jsem až sem, abych ji našel.
Promiň, Xaviere.
Xaviere?
Místnost s nádržemi.
Systémy životní podpory jsou navrženy podle Mezinárodní vesmírné stanice.
Seberegenerační smyčka…
„O ŠEST LET DŘÍVE“
k zajištění ochrany před nestabilním prostředím.
-Nádrže s kyslíkem a dusíkem? -Přesně tak.
Úroveň atmosféry bude po celém městě nepřetržitě monitorována
v rámci udržování přesného poměru 78,1 % N₂ a 20,9 % O₂.
Voda ze zvodeně…
Pardon, ale musím vás přerušit.
Nešlo by tu prohlídku pojmout malinko laicky?
Jistě, pane prezidente.
V těchto nádržích jsou plyny,
-které nám umožní replikovat… -Ještě víc.
-Dusík… -Pardon, moje chyba.
Nenastavil jsem správnou laťku.
Zkuste to…
neandrtálsky.
Je v nich vzduch k dýchání pod zemí.
-To je ono. -Vůdce svobodného světa.
Co dál?
Špinavou vodu vyčistíme.
Z odpadu se stane oheň.
Ze studené vody se stane horká.
Čtyři modulární jaderné reaktory.
Jeden už funguje
a jsme ve finálním stádiu zprovoznění všech čtyř.
„Final Countdown“. Tu znáte.
Ta kapela je z Evropy.
Z toho světadílu jako vy.
Skvělá pecka.
-Zkuste taky hudbu z osmdesátek. -Já ji znám.
Máte otázky?
Ano. Kde je něco jako ovladač?
Určitě k tomu máte nějaké cvakátko, kterým se to ovládá.
Vlastně ano. Dobrá otázka, pane prezidente. Pokud dovolíte… Tudy.
Celé je to opravdu moc působivé, Sam.
Jste spokojená?
S pokrokem rozhodně.
S pokrokem rozhodně. To je dobře.
-Nechcete na brigádu jako moje mluvčí? -Už takhle brigádničím jako ředitelka.
Další gól. Samantha Redmondová, Královna hlášek.
S Jessicou jsme byli na líbánkách v Londýně.
Dva týdny divadla, procházek a piva. Spousty piva.
Vedle naší oblíbené hospody byl nóbl obchod s pyžamem.
Nóbl à la lord Grantham z Panství Downtown.
Poslední den jsme tam vlítli opilí za bílého dne s tím, že si koupím suvenýr,
a tak jsem si zkusil jeden župan.
Byl z hedvábí se střapci.
Naprostá šaškárna. Jako bych měl na sobě obláček.
Šel jsem ke kase a stál 6 000 liber.
-To ne. -Jo, 8 000 dolarů.
To je víc než moje první auto.
Už se z toho nešlo vykroutit. Koupil jsem ho.
A jedinkrát jsem si ho nevzal na sebe.
Párkrát jsem ho akorát zkusil na večírku, aby si mě mohli lidi vyfotit.
Jsem blázen, když i po všech těch letech a všem, co jsme udělali,
zčásti pořád doufám, že ten bunkr je jako to pyžamo?
Drahý příběh pro dělání parády na večírcích.
Místo alternativy,
kdy já, moje dítě a děti mých dětí všichni umřeme.
-Promiňte, Sam. -To nic.
-Nechtěl jsem… -To nic, Cale.
Slyším to pořád. Někdo řekne „dítě“ nebo „smrt“ a pak se omluví.
Myslím na něj každou minutu každý den.
Nemusíte se omlouvat.
Ale toho županu byste se měl zbavit, pane prezidente.
Tohle místo není impulzivní nákup.
Je to budoucnost.
RÁJ
„ZÁVĚREČNÝ ODPOČET“
Xaviere?
Teri?
Xaviere? Pusťte mě! To je můj manžel.
Pusťte mě…
Odveďte ho!
-Xaviere. -Odveďte ho.
-Hned! -To je můj manžel!
Přestaň, Xaviere!
Nechci nikomu ublížit. To je moje žena.
Ušel jsem dlouhou cestu a musím vědět, že je v pořádku.
Pojď sem, Teri.
Slyšel jsem tě v rádiu.
A našel jsem tě.
-Kde jsou děti? -Tam, odkud jsem přišel.
V bunkru v Coloradu?
Jsou to přátelé. Sklop tu zbraň. Řekla jsem jim, co vím o Coloradu.
Tam jede ten vlak. Pojedu s nimi. Můžeme jet oba.
-Vážně jsi v pořádku? -Jsem, zlato. Sklop tu zbraň.
Nechci nikomu ublížit.
Pošťák říkal, že Teri je v nebezpečí.
Zkontrolujte okolí.
Než to zajde dál, musím vám položit pár otázek.
Odpálil bombu, šel po nás jako Jason Bourne a ví o tom bunkru.
Neublížíme mu.
Sejdeme se ve stanu.
Máš hezký vlasy.
Zhubnul jsi.
Co se děje?
Mám Beana. Vrať se domů, prosím.
Červenou.
-Vážně? -Na schůzku s milicí.
Je odvážná.
Přesně tak. Odvážná a silná. Jako ty.
Pamatuješ, jak jsme tohle dělávali? Ranní módní konzultace?
Bez tebe bych pořád nosila flanelky a džíny.
Ne. Sama ses vyšvihla do éry roláků Steva Jobse.
To nebyla žádná éra.
Byla to fáze. Krátká, ale nešťastná fáze.
Kdy jsme s tím přestali?
Chodili jsme spolu do šatníku.
Byli jsme nerozluční.
Oba víme, kdy to skončilo.
Dylanovi by letos bylo 26. Věřila bys tomu?
Asi jako nám, když jsme se poznali.
Jak to děláš?
Jak ses vyléčil?
-Nevyléčil. -Vyléčil.
Pracuješ.
Sbližuješ se s naší dcerou. Čteš si pro radost.
Vyslovíš jeho jméno, aniž…
Jsi v pořádku.
To i ty.
Nemyslím si.
Jsem ráda, že jsi v pořádku.
KDO JE ALeX?
Carmen zná Alex.
Je v tom Jane?
POZOR PORADNÍ SCHŮZE
Dobré ráno. Sinatra svolala schůzi vedení.
Já vím.
-Nechceš tam svézt? -Nechci, díky.
-Půjdu pěšky. -Jak chceš.
Kdybys mě potřebovala, vím, kde tě najdu.
Rodiče budou celý den pryč.
Když jsem se ptala na ta zatčení, máma říkala, že jsou dole.
Asi tomu rozumím, ale informace budou u mámy v počítači.
Takže jsi špionka a hackerka?
Jako dcera technologické magnátky umím pracovat s počítačem.
A jako sestra mrtvého bratra vím, že heslo ke všemu je…
16. května. Dylanovy narozeniny.
Tak jo, zatím jsme v suchu, ale brzy nás začnou hledat.
Ne, žádný „nás“, jasný? Tebe se to vůbec netýká.
Máš pravdu, netýkalo se mě to,
dokud jsi nepředvedl ten nejokatější útěk a já ti nemusela krýt zadek.
-Kam ho vedete? -Vím já? Plánoval to sám.
Chceme otevřít bránu bunkru.
Venku je bezpečno. Lidi mají právo rozhodnout se,
jestli chtějí zůstat tady, nebo začít znovu. Dám jim na výběr.
Dobře.
Srát na to. Jdu do toho.
-Jdeme. -Cože?
-Může vůbec… -Nevím.
Radši pojďte.
Počkej.
Rozmístíme odstřelovače sem, sem a sem.
Musíme předpokládat, že je budou mít i oni.
Vrata se rozevřou jen do šíře 120 centimetrů,
takže dokud nebudete stát přímo před nimi,
budete mimo dosah odstřelovačů.
Proč se o tom vůbec bavíme?
Zajistěte bunkr. Zahajte úplné uzavření.
Úplné uzavření je krajní řešení.
Je to obrovské zatížení sítě.
Může vést k nestabilitě, výpadkům proudu. Je to zásah.
Nevíme, co chtějí a jak dlouho tu budou.
Pokračujte, prosím.
Dle dohody má každá strana pět neozbrojených členů.
Ve vašem zájmu chci být jedním z nich.
Souhlasím.
Ostatní členy vyberu sám.
-Hlásím se. -To bych nedoporučovala.
A to proč, doktorko Tarabiová?
-Při vší úctě, podmínky jsem vyjednala já. -Přesně tak.
Poznají ji. Vypadáte s ní jako starostka nejmenšího města na světě.
A to není projev síly a odhodlání, o které usilujeme.
-Máte… -Má pravdu.
Jane, řekněte jim vše, co o těch venku víte.
Vaše znalosti jsou neocenitelné. Odvedla jste skvělou práci.
Je jen tvůj, Teri. Moc mi pomohl.
Hele, zkuste u toho shledání nedělat rámus.
Promiň. Moc mě to mrzí.
-Ne, zlato. -Myslel jsem, že…
-Už jsem ztratil naději. -Já měla dost naděje za oba.
Bože můj.
Bože.
-Jsi v pořádku? -Jsem.
-Děti? -Mají se dobře.
A s tebou jim bude ještě líp.
Nikdy jsem tě nepřestala hledat.
Jen jsi mě našel první.
Takže co přesně chce tvoje posádka dělat, až dorazí do Colorada?
Nejdřív musím vyřešit závažnější problém.
Co se děje?
Mám Beana. Vrať se domů, prosím.
-Ten hajzl. -Bez toho chlapce odjet nemůžeme.
Těžko se to vysvětluje, Xaviere, ale ten kluk je teď moje rodina.
-Nemůžu… -Já to chápu.
Vážně.
Máme si toho hodně co říct.
Jedeme pro tvýho kluka.
Pospěšte si.
Už takhle na nás v Coloradu čekají.
Kluci se naposledy otočí v Dobbins a pak vyrazíme.
S vámi nebo bez vás.
Budeme tady.
Na slovíčko, prosím.
Neskončila jsi se mnou?
Prodalas auto a utnula to.
Nebylo to tak?
Nemůžu v tom nechat obyvatelstvo.
A pokud to tu zase vedeš, musíme obnovit svůj pracovní vztah.
Dobře. Když jsi s námi, celé město se má líp.
I mně samotné se slouží líp.
Je to jednostranné a asi sobecké, ale snad si časem zas získám tvůj respekt.
A přesně proto by všemu měly velet ženy.
Tomu říkám zdravé vyřešení konfliktu.
Přinejmenším zdravý začátek.
-Ale má to háček. -Jane.
Mám obavy z Jane a jejího povýšení ve tvém týmu.
-Není stabilní. -Takže všech žen se to netýká.
Myslím, že je zodpovědná za Bainesovu vraždu.
A upřímně: myslím, že jsem další na řadě.
Nic ti nehrozí. Dokud jí neřeknu, ta holka nic neudělá.
Samantho, to mě zrovna dvakrát neuklidňuje.
Přehlížíš, co jsem řekla o Bainesovi, nebo mě navádíš, ať si to domyslím?
Možná budu znít jako kolovrátek, ale nejsem zrůda.
Jasně, tenhle proslov znám. Sam.
Rozhlédni se.
Podívej se kolem sebe. Vzpomeň si, kolik lidí jsi zachránila.
Tvá rodina.
Takhle ji chráníš?
Pracuju na něčem důležitém.
Kvůli čemu stojí za to se obětovat.
Stojí za tím Alex?
Kdo je Alex, Samantho?
Tohle spolu řešit nemůžeme. A vím, že mi nevěříš,
-ale snažím se konat dobro. -Kdo je Alex?
To jméno už nikdy nevyslovuj.
Musím dokončit přípravy na summit a ty to musíš pustit z hlavy.
Já už nic pouštět nehodlám.
Je to jejich vůdce, ten, co chtěl jablečný koláč.
Možná má vojenský výcvik.
Ostatní jsou jen panáci pro okrasu.
Promiňte.
Budeme ho sledovat.
Ty máš jablečný koláč. Vy tři na křídlech.
Dr. Torabiová Aktuální poloha
Buďte ve střehu. Jsou to narušitelé.
Pokud někdo ohrozí Sinatru, zlikvidujte ho.
Ano, pane.
-A kdy Jeremyho unesli? -Bylo to po sedmé, možná v 7:15.
Dobře.
Kam to vede?
Je to něco jako spodní patro, když vykopávali jeskyni.
-Byla jsem tam. -Kdy?
První rok.
Četla jsem jednu knížku.
Je o holce, co zachránila netopýra a ujala se ho.
Chtěla jsem ho, tak mě táta vzal na lov a…
Bylo tam jen samé lešení a staré přívěsy.
-Není tam něco jako vězení? -Tenkrát určitě nebylo.
Ale to teď samy zjistíme, protože…
jsem nám udělila přístup.
Seš v pohodě?
Už je to pár let.
Počkejte tady. Musím zkontrolovat cestu.
Hele, vážně nepotřebuju tvoji pomoc
a nevím, jestli se jen snažíš bejt hodná macecha nebo co,
ale můžeš toho nechat. Nepotřebuju ochranu.
Takže zaprvý, žádný vysvětlení ti nedlužím.
A zadruhý, jo, jsem tady i proto, že mám o tebe starost.
Na tvém otci mi záleželo. Byl tebou posedlý.
Tvými známkami, ligou, kapelou.
Mluvil o tobě v jednom kuse.
To je zvláštní, protože o tobě neřekl jediný slovo.
Tak jo. Pojďte.
Ona má přítele?
Jaký je? Jak se jmenuje?
Než ti to řeknu,
rád bych ti připomněl, že Presley má dost zúžený výběr.
-Chápu. Je bílý. -Je to tak.
Co je?
Vyklop to, Collinsi.
Je to Jeremy Bradford.
Hovno. Jako fakt? Ty kráso.
-Co na to říká Cal? -Nic moc.
-Cal je mrtvý. -Kriste.
Co se…
To mě mrzí, zlato.
James je v pohodě. Konečně čte.
Říkala jsem, že se není čeho bát.
-Porazil tě. -Hele, já četl v sedmi.
-A půl. -A půl.
Pověz mi o Beanovi.
Je to hodnej kluk.
Ale zažil si svoje ještě před tímhle vším.
Byl jako jiskřička, skomírající plamínek, který jsem musela udržovat a chránit.
Ale jakmile vzplál, rázem zažehl i mě.
Motivoval mě, abych tě zase našla.
-Gary mu neublíží. -Je nebezpečný.
Já vím. Proč myslíš, že jsem odešla?
Zabil svého nejlepšího kámoše. A málem i tebe.
Vím přesně, s kým mám tu čest. A taky znám tebe.
Tu zbraň sis nepůjčil jen tak. Druhou šanci nikomu nedáváš.
Dávám jich ažaž, ale ne, když jde o tvůj život.
Budeš muset skousnout, že budu dalších 30 let přehnaně ochranářskej.
Ustupte, prosím vás.
Ruce vzhůru! Žádné zbraně.
Samantha Redmondová.
Sázel jsem na prezidenta Bradforda.
Cal Bradford je mrtvý.
Pozor, spoiler.
Koho máte teď?
Viceprezidenta? Toho plešouna, co pohořel v debatě?
Henry Baines není k dispozici. Máme pro vás, co jste chtěl.
Děkuju.
-Čerstvá jablka. -Drolící se krustička.
O tomhle jste chtěl mluvit? O koláči?
Ne, jen jsem si říkal, že budu zajímavej,
jako Brad Pitt ve filmech.
Ten věčně něco jí.
Počkat, vy ho máte tam?
Ne. Ty kráso.
Není to…
Mám trochu pocit, že jestli to má proběhnout, tak tam.
V pořádku. Není problém.
Budeme tady.
Zbraň nevidím, ale jestli nějakou má, nebude daleko.
Nejbezpečnější by bylo hrozbu eliminovat před vstupem.
Vražda?
-To je mi novinka. -Říkám, že si toho máme hodně co říct.
-Jdu dovnitř. -Ne.
Promluvím s ním a přivedu Beana.
-Ty zůstaň tu. -Teri.
-Musíš mi věřit. -Tobě věřím.
Bezmezně.
-Ale jemu už vůbec. -Xaviere.
Nejsem hloupá, když jsem se dostala až sem.
Jestli tě jakkoli ohrozí, i kdyby jen pohledem, nebudu váhat.
Když jsem tě tehdy pustil do Atlanty,
řekl jsem si, že jestli tě ještě uvidím, už tě nikdy odejít nenechám.
Hned jsem u tebe.
Ty jo.
Úplný Hvězdný války, co?
Ty lidi, pěšáci, okázalost a celá situace.
PREZIDENT USA LETECTVO
Ale ve finále to celé stojí na Lukeovi a Vaderovi.
Co v útrobách řeší skutečný věci.
Vy jste samozřejmě Vader.
Kvůli těm krátkým vlasům.
A taky proto, že jste zlá.
Kolik ti je?
Na to se ptá každej. Snažím se nebrat si to osobně.
Dvacet šest.
A kolik lidí při tobě stojí? Je na tobě závislých?
Máme celkem dost táborů, ale dohromady asi tak deset tisíc.
To je hodně hladových krků.
A oblečení. A velká šance, že se navzájem pozabíjí.
Stává se vám někdy,
že vůbec nevíte, kudy dál, a do toho se na vás všichni koukají,
jako byste vždycky měla odpověď?
-Pár takových chvil jsem zažila. -Jo.
Musí věřit, že máš plán a mapu,
a můžou nesouhlasit, ale nesmí o tobě pochybovat.
Jo.
Asi se do toho pustíme.
Přejdi za mnou na temnou stranu.
Víme nejmíň to, že ten bunkr pohání tři až pět modulárních jaderných reaktorů.
Jeden chceme.
Co chcete dělat s jaderným reaktorem?
-Obnovit svět. -Jen tak?
Je to trochu složitější, ale někde začít musíme.
Obdivuju tvoje ambice. Vážně.
Ale tohle není žádný pětihvězdičkový rezort s reaktory navíc.
Čerstvá jablka.
Takže skleníky, pěstební osvětlení, umělé opylování, zavlažování.
A k tomu drolící se krustička, takže…
máslo. Nebo jeho alternativa. Což znamená chlazení.
Co chceš doopravdy?
Jeden z vašich reaktorů?
Ne, to si nemyslím.
Když víš tolik o tom, co máme a jak fungujeme,
víš, že bychom to jen tak někomu nenabízeli, takže…
Co chceš doopravdy? Léky, zbraně, útočiště?
Přišel jsem pro Alex.
POŠTA SPOJENÝCH STÁTŮ
Gary říkal, že vybouchla bomba.
Jsem v pořádku.
Tak jsi doma.
Beane, teď běž prosím ven.
Udělal jsem večeři. Má hlad.
Já ti za chvíli něco připravím, ale teď musíš jít ven.
Zaběhni se podívat do skleníku, dobře, Beane?
Jestli máme rajčata.
-A zůstaň tam, dokud pro tebe nepřijdu. -Dobře.
Hned jsme u tebe.
Vážně věříš, že bych Beanovi ublížil?
Nikdy bych to neudělal.
-A co Ennis? -To byla chyba!
Byl jsem zoufalý a zpanikařil jsem!
Bez tebe to tady nefunguje, chápeš?
Já bez tebe nefunguju.
Tak jo, koukej se kurva uklidnit.
Venku je manžel.
Ano, je naživu.
A jestli se neuklidníš, sejme tě.
-Nevím, o čem to mluvíš. -Myslím, že víš.
Samantho, kde je Alex?
Zašli jsme do slepé uličky.
KDO JE ALeX?
Jede v tom Jane?
Omlouvám se za to, co jsem řekl.
Já jen…
Od chvíle, co jsme tady, v sobě něco řeším,
ale hlavně od chvíle, co mi umřel táta.
Nevím. Možná se občas chovám až moc jako on.
Silný pocity.
Tvůj táta mi ublížil všemožnými způsoby, ale nikdy schválně.
Jako on se rozhodně nechováš.
-Tak můžeme? -Jo.
Po tomhle už není cesty zpět.
Jakmile systém sledování atmosféry zjistí,
že v nádržích není dostatek kyslíku, dojde k nouzovému otevření brány.
A jak k tomu ten systém donutíme?
Do háje.
Hezky postaru.
S chutí do toho. Už se těším, až něco rozmrdám.
Říkal jsem ti, že jsem byl plavčík?
Ne.
Bylo to na jedno léto na střední, vykopal jsem se z domu.
V jednom kuse nám připomínali:
„Nenechte se chytit topícím se člověkem.“
Musíš mu dát bójku nebo kůl, protože jakmile se tě zmocní,
začnete se topit oba.
Jakmile přišla obleva, viděl jsem to.
Chtěla jsi odejít.
Chtěla ses vrátit k manželovi
a vzít s sebou Beana.
A pak přijel ten vlak a všechno se to naplnilo!
Musel jsem něco udělat! Topil jsem se!
Topil jsem se a popadl Ennise.
Je mi to strašně moc líto.
Nechtěl jsem nikomu ublížit, chápeš?
Nebo někoho vyděsit.
Já jen…
Poslední tři roky nejspíš byly ty nejhorší v dějinách.
Ale pro mě to byly ty nejlepší.
Byly to krásné, příšerné roky.
Důležité roky.
-Ale už skončily. -Ne.
Je konec.
Jestli je konec, ať mě rovnou sejme.
-Jen ať mě zabije! -Ne. Gary.
Gary!
-To zvládneš. -Zase budu sám.
-Tam, kde jsem začal. -Máš šanci začít znovu.
Najdeš si vlastní cestu. Zase poplaveš.
Vím to.
Postaráš se, aby si mě Bean pamatoval?
-Moji nejlepší verzi? -Ano.
Řeknu mu, žes nás zachránil.
Beane.
Podržíš to?
Hodnej kluk. Vždycky jsem jich chtěl víc.
Když jsme u toho, před vlakem nás čeká poslední zastávka.
Máme si toho hodně co říct.
-Tak začni mluvit, Collinsi. -Pořád máš ráda děti, ne?
Beane. Jdeme.
Tenhle bunkr odolá jadernému výbuchu.
Dovnitř se nedostanete.
Jakýkoli pokus jen ublíží tobě nebo tvému týmu.
Prosím, zapomeň na to a běžte o dům dál.
Ty mě nechápeš, zlato. My se sem dostaneme.
Najdu Alex a ukončíme to.
Udělám cokoli, abych ji ochránila,
a nedovolím tobě ani nikomu jinému zničit, co jsem vybudovala.
Vybudovala? Cože?
Tys nevybudovala vůbec nic.
Linku!
Podplácelas, kradla a zabíjela.
Linku!
Do poslední kapky jsi vymačkala planetu,
kterou jsi se svýma zasranýma kamarádíčkama nejdřív zničila.
Dylane, jdeme!
Neblázni. Není mi tady dvakrát příjemně.
Dylan?
Jmenuješ se Dylan?
-Kdy ses narodil? -Cože?
-Kdy máš narozeniny? -No nic.
Kdy máš narozeniny?
Hej!
V květnu. Šestnáctýho května.
Jasný?
Rád jsem tě poznal. A díky za koláč.
Musím ho vzít i ostatním,
až tady zplundruju úplně všechno, cos tady… vybudovala.
Madam.
Zavřete bránu.
Jsi zpátky.
Jak to šlo?
Zabralo to.
Aspoň myslím.
Co zabralo?
Počkej.
Co je? Jsi v pořádku?
Myslím, že jo.
Takže?
Neumím to vysvětlit, ale myslím, že Dylan taky.
Chyběl jsi mi.
-My dva. -Moc jsme mi chyběli.
Ani nevíš jak.
Tohle, pane prezidente, je univerzální ovladač.
Venkovní podmínky, obloha a okolní zvuky se ovládají z věže.
Tady dole je nervové centrum.
Je prťavé.
Který chudák to musí všechno sledovat?
Je plně automatizované,
naprogramované k přizpůsobení se jakékoli situaci v nanosekundě.
Co když vypukne požár?
Systém spustí rozstřikovače a poplach.
A nedostatek kyslíku?
Pokud systém v atmosféře zaznamená ztrátu kyslíku nebo dusíku,
všechny dveře se otevřou.
Obležení.
-Obležení? -Jo.
Když se před bránou shromáždí armáda skřetů a netvorů
a ještě se nevrátil bílý čaroděj s plnovousem a jezdci na koni.
Štve mě, že vím, na co je to narážka.
Když se někdo pokusí předvést bitvu u Helmova žlebu,
spustíme protokol úplného uzavření.
Při úplném uzavření tento bunkr ustojí přímý jaderný zásah
i útok uruk-haiů.
Opravdových netvorů.
Jo.
A co když se to stane všechno naráz?
Vzduch, uruk… netvoři.
Šance na to je nepatrná.
Systém je naprogramovaný, aby předvídal a reagoval na všechny realistické scénáře.
-Jsme připraveni. -Přesně tak.
Dlužím vám omluvu, paní Redmondová.
Když jste mi tehdy řekla, co chcete, řekl jsem, že je to nemožné.
Vzpomínám si.
Ale z nemožného se stalo skutečné.
Tento bunkr nás všechny přežije.
Co hledáte?
Pardon, pane. Půjčíte mi to na chvíli?
Ukažte. Jo, to stačí.
Díky.
Je tu znepokojivý nedostatek dřeva.
A když už tu řešíme neprůstřelnost bunkru,
chtěl jsem být připravený na všechno.
Také že jsme.
Je tu nadmíru zásob úplně všeho,
takže na tohle vaše pověrčivé divadýlko nejsem zvědavá.
Sam.
Je to vážně působivé. Měla byste být pyšná.
Ale díky téhle práci jsem se naučil trochu historie,
abych při prohlídkách v Bílém domě nepůsobil jako hlupák.
A jestli něco vím, tak to, že impéria nepadají kvůli nedostatečné přípravě.
Padají, když se cítí být na koni a mají přebytek všeho.
Římská říše se rozkládala na třech světadílech a vládla Středomoří.
Vystavěli cesty, které spojovaly moderní svět.
Měli sport, filozofii a divadlo.
Náš tým se přesune sem.
Další bojový tým chci mít tady, tady
a u nemocnice kvůli zásobám.
Vyrazíme za rozbřesku.
Byli vrcholem kultury a výstřednosti.
Na invazi se chystá 10 000 ozbrojenců, a vy se nespojíte se Samanthou?
Pořád to nezvedá.
Mysleli si, že jsou nezastavitelní. Nepřemožitelní.
A pak?
Zhroutili se.
Mongolové dobyli všechno od Tichého oceánu
po Perský záliv a chtěli víc.
Kdo o tom rozhoduje?
Nesmíme je sem pustit. Kdo je pro zahájení úplného uzavření?
Přetížili se, přišly vnitřní boje
a pak se zhroutili.
Totéž s Aztéky.
Starověké Athény.
Britské impérium.
Chicago Bulls.
Šest mistrovských titulů za osm let. Dvakrát tři roky po sobě.
Ten tým byl nezastavitelný.
Až najednou nebyl.
Ve finále nebyli od roku 1998.
Prostě…
Yankees, Warriors, Patriots.
A to nemluvím o basketu v Kentucky.
Všude to funguje stejně. Ve sportu, v byznysu, ve vládě.
Nadvláda může trvat dekádu, století nebo prostě tisíc let.
A v ten zářný okamžik jsou přesvědčeni, že nemůžou udělat chybu.
ZTRÁTA KYSLÍKU OTEVŘENÍ BRÁNY ZA 58
KÓD K ÚPLNÉMU UZAVŘENÍ
ZAHÁJENÍ ÚPLNÉHO UZAVŘENÍ ZAJIŠTĚNÍ PŘÍSTUPOVÝCH BODŮ
PŘÍKAZ ODEPŘEN ZRUŠENÍ UZAVŘENÍ
ÚPLNÉ UZAVŘENÍ NEDOKONČENO
SELHÁNÍ SYSTÉMU
SELHÁNÍ STABILIZACE ATMOSFÉRY
NEBEZPEČÍ KRITICKÉ RADIACE
HROZÍ ROZTAVENÍ
Jsme nad 90.
Všechno, co dosáhne velké slávy, Sam,
má společné jedno.
Vždycky to skončí.
Ne dokud jsem tu já.
Ahoj, Alex.
České titulky: Vít Jakeš