Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
"Želim da vodimo ljubav", rekao je.
"Ali prvo želim da znam kako se osećaš."
Možda bih mogao da se nosim s tim, ali mrzeo bih taj život.
SREĆAN ČOVEK
"T", da! "Nosiť ", jako dobro.
"Okuliare." -Da, odlično.
- Dobro čitaš slovački. - Ne znam dobro da čitam.
Znaš. Najbolje ti ide na švedskom, ali znaš i na slovačkom.
Voće i povrće košta hiljadu?
Za to može da se kupi mnogo Pokemon kartica.
Mama, šta se dogodilo?
Da vidim.
Šta se dogodilo?
Dosta!
Zdravo!
Je li zavezan? -Da.
Kakav je to kamion?
Nekakva cisterna. -To je kamion za čišćenje kanalizacije.
Dođi, zlato. Možeš da se okopčaš? Ne?
Dođi. -Mama, hoćemo li da trčimo?
Hoćemo.
Zdravo, Kuba. -Pozdravi tatu.
Zdravo!
Kad ti počinje smena?
U subotu.
Zdravo, dušo.
Prestao sam da se trudim da igram žensku ulogu,
koju sam igrao ceo život. Ja sam "on" za kolege, klijente,
prijatelje, komšije, njihovu decu.
Imam pasoš na ime Marvin.
Radim kao grafički dizajner, kao umetnički direktor.
Spisatelj noću.
Zdravo!
U redu. Kafu? -Dobro si?
- Opet piješ kafu? - Da. Doneću i tebi.
Zdravo. -Nisam stigao da popijem kafu.
Imamo poplavu.
Poplavu kafe.
Jeste li napokon uspeli? -Da, ali nismo koristili...
Ako uspemo da nađemo.
"Gde treba da idem?"
Dakle...
U braku sam s Marvinom od 2007.
Bilo je promena u Marvinovom izgledu.
Drugačija odeća, drugačija frizura i slično.
Zasad funkcioniše. Najvažniji mi je odnos s Marvinom.
Odgovaramo jedno drugom, dobro funkcionišemo zajedno, dobro nam je.
Deo našeg odnosa
uvek je bio zajedničko rešavanje problema.
Trenutno se ni ne može mnogo učiniti,
pa se trudim da budem racionalan.
Moram dokazati da sam dovoljno muško.
Znači da ne smem da volim kuvanje i da ne bi trebalo da perem čarape.
To bi trebao da radi neko drugi. Ja bi trebalo da kosim travu i cepam drva
jer moram da dokažem da sam muškarac.
A kad ste muškarac koji ne voli da cepa drva i voli da kuva,
svi su ono: "Opa! Voliš da kuvaš? Sjajno!"
Moj terapeut bi se smejao što to kažem, ali tako je.
Imam veliku potrebu da budem koristan.
A onda,
uz to što sam koristan, želim i da imam dovoljno vremena za ono što volim.
Ako uspete da nađete ravnotežu između to dvoje, super.
Volim da pišem.
Trudim se da volim svoje likove.
Ne uspevam uvek. Tada znam da neće biti dobro.
Moram to da promenim kako bih ih zavoleo.
I...
Znam da je knjiga dobra kad mi nedostaju likovi.
Kad to radim, mogu da isključim sve ostalo.
Ne razmišljam ni o čemu drugome, samo o tome što pišem i uređujem.
To je poput zen meditacije.
Isključiš sve i usredsrediš se samo na fiktivni svet,
na onaj koji sam stvoriš, svoj idealan svet. To je potpuna sloboda.
To mi se sviđa. To je sjajno.
"Bilo mu je jako toplo.
Ušuškan u najmekše pokrivače, nežne ruke su ga milovale,
dirale mu grudi, trbuh i bedra. Obavijala ga.
Tako dobro, tako sigurno.
Mračno, ali sigurno.
Niko ga nije video, nije kritikovao.
Mogao je tamo da lebdi, a da ne mora da radi ništa drugo.
Samo da dopusti da toplina ostane."
Počeo sam da pišem u ženskom rodu. Nije mi to nikad išlo.
Nedavno sam našao tekstove koje sam napisao u ranim dvadesetima.
Bilo je čudno. Jako čudno.
Ženski lik je bio vrlo neženstven.
Radim kao psihijatar u Švedskoj.
Kad uđeš u medicinu, ostaješ u njoj ceo život.
Ne mogu reći da sam genije u svom polju.
Normalan sam doktor.
Ponekad bude uzbune. Pojavi se neki agresivni pacijent.
Zato imamo sistem za uzbunjivanje.
Imamo ovde dugme kako se nikome ne bi ništa dogodilo.
Ja sam šef, pa bi to trebalo da organizujem.
Jedan pacijent mi je slao razglednicu svaki mesec.
Pisao je: "Dobro sam, pijem tri piva dnevno
i s njima popijem tri tablete."
A ja se mislim, dobro.
A onda je godinu dana kasnije umro.
Ubio se alkoholom.
Siroti čovek.
Idemo gore.
Ovo je moje kamenje s Gotlanda. Fosili.
Ovo je iz filma "Neki to vole vruće", fotografija Džeka Lemona.
Tako je bio obučen.
Ovde bi Kubik trebalo da spava, ali ne spava.
Pa ovde stavljamo svakakve stvari.
Ovo je bila Nikolina soba, ali odlučili su da će spavati zajedno.
To je za nas veliki problem jer uveče ne žele da zaspe.
Svako jutro i svako veče u kupatilu smo svi četvoro.
Nema nikakve privatnosti.
Ovaj peškir sam dobio od Ivana, izvezeno je moje ime, Marvin.
Naručio ga je kad sam promenio ime.
Ovo je moja i Ivanova spavaća soba. Baš smo kupili novi krevet.
Napokon imam mesta za odlaganje.
Vidiš ovo? Njegova kuća. Šta to ima Krokan?
Pojeo je. -Pojeo je sladoled.
Šta je pojeo? Sladoled.
A potom je odleteo.
Deca samo žele bliskost i podršku.
To nema veze s time jesam li majka ili otac.
Zbog ptica. -Klara.
Odlično. -I bubamara.
Imam postavljenu dijagnozu.
Kontaktirao sam s endokrinološkom klinikom zbog hormonske terapije,
a tražio sam i mastektomiju.
Da, bojao sam se da to kažem Ivanu.
U najgorem slučaju
neće moći da se nosi s time, neće moći da bude sa mnom
kad počne da me doživljava kao neženu.
To je bilo...
U leto 2003? -Da. -2002. ili 2003.
2003. u Banskoj Štiavnici.
Na vrhu pored crkvice, na kraju.
Nosio si slamnati šešir i vrećaste pantalone. -Da.
A ti ribarsku kapu.
Jesam.
Ne znam tačno. Kratke pantalone i sandale.
Sandale i ribarski šešir. -Da.
Mama!
Pa...
To je Nikol? -Da, to je Nikol.
To je stvarnost.
Šta se dogodilo potom? Čega se sećaš?
Pa...
Kad smo počeli zajedno da živimo u Brnu, bio sam više manje siguran
da ćemo ostati zajedno.
Potom smo odlučili da se odselimo u inostranstvo. To je bila velika stvar.
To što je Ivan mogao da odabere bilo koje mesto u Evropi
i tamo nađe posao
bilo nam je od velike pomoći.
Pa smo odlučili...
Spava? -Šta ti je?
Dakle...
Govorim o tome kako smo se doselili u Švedsku.
Da, kako smo se doselili.
Bila je to moja ideja.
Marvin je završio fakultet.
Nije bilo planova da se zaposli u Češkoj.
Ja sam već bio zaposlen kao specijalista.
Hteo sam da se preselim u drugu zemlju,
gde je sve novo, gde bi život bio lakši.
U liberalnu zemlju, u kojoj je bolje živeti.
Odrastamo, menjamo se, razvijamo se na neki način, ali...
Ali to je prirodni razvoj, zar ne?
Nismo isti kao pre 15 godina,
ali to nema veze s time što sam trans.
Ne znam kako ću se osećati.
To sada ne mogu da kažem. Sigurno isto važi i za Ivana.
Ali sećam se jedne tvoje dobre šale.
Bojao si se da ćeš se jednog jutra probuditi pored dlakavog smrdljivca,
uplašiti i pobeći.
Ti si mi rekao da se bojiš da ćeš se jednoga dana probuditi,
a pola lica će ti visiti. Toga se ti bojiš.
To je prilično realno.
Da.
Čekam i čekam i čekam...
I dalje čekam.
Treba mi samo potvrda lekara.
Odavno sam već odlučio, ali i dalje čekam.
Što više čekam, to sam ljući što još nemam tu mogućnost.
Prvo vas pedeset ljudi mora videti pedeset puta.
Onda odbor odlučuje
jesi li ili nisi, a onda ti dopuste ili ne.
Vidiš? Račji oklop.
Da?
To mu je noga.
Znam da će uskoro biti sve gotovo.
Kuba, molim te, nemoj da se valjaš.
Dopustite mi više da mogu da nastavim sa životom.
Što? Hladno ti je?
Da vidim. -Nije mi hladno.
Nije? -Ne.
- Zašto je ovo ovde? Pićeš ga? - Ne, stavi u frižider.
Ideš u krevet?
"Veličanstvo želi da svaki čarobnjak,
čarobnica pa i veštica dođu u pomoć njegovom kraljevstvu.
Dolazak je obavezan."
Šta to igraš?
Neko odlazi?
Opet? Opet pauk?
I opet.
"Tada je shvatio da se zaljubljuje.
Kroz strah. Ta emocija nije bila prijatna, bez sumnje.
Sve što je mogao da shvati od te emocije bio je strah.
Da će biti ostavljen,
da mu ljubav neće biti uzvraćena, da će ono drugo biti povređeno."
Moja mama ne zna.
Zna da ću ići na operaciju, ali ne zna kada.
Zašto si odlučio da joj ne kažeš?
Zato što moja mama reaguje ekstremno na tu temu
zato što se ne slaže s time.
Iako to zna više od godinu dana,
tvrdi da ne mogu da budem trans
jer me ona podizala. Ne veruje da sam trans,
pa sve što radim u vezi sa svojom tranzicijom
po njenom mišljenju nema smisla i škodi mi.
Uništavam živote mog muža i moje dece i naš brak.
"Zdravo, Marvine. Nazovi me kad budeš mogao. Zanima me kako je prošlo."
Zdravo, Soni.
Danas je 23. septembar 2019.
Pet sati poslepodne.
Prošlo je...
Sedam sati od operacije.
Dobro sam.
Boli, ali...
To je jedan posto od onoga što trpiš na porođaju.
Uglavnom...
Ovaj osećaj je neopisiv.
Ne može...
Ne može da se objasni.
Bojao sam se da neću...
Da neću osetiti olakšanje ili da ću biti zbunjen ili...
Pokazaću to.
Pokušaću dobro da namestim kameru.
Tako.
Možda se vidi.
Jednostavno...
Osećam ogromno olakšanje.
Ogromno olakšanje.
I...
Pomisao da kroz ovo više neću morati da prolazim,
da je to trajno...
To je...
Neopisivo.
Trenutno se osećam potpuno...
Potpuno fantastično.
Imaš li kakva očekivanja u vezi s time šta sledi?
Deo njegovog tela koji će se menjati,
dogovorili smo se da ga više neću dirati
i da neću...
Pokušavaću da ga izbegavam.
Ne znam šta se očekuje od mene. Kako bi trebalo da se osećam?
Ne grizi. -Dobro.
Da, tako je dobro.
Tako. Potom uzmeš ovo.
Otvori. -Želim da otvorim ovo.
Vidiš? Možeš da crtaš zvezde.
Evo, isto je.
Mogu? -Ovako?
Tata!
Niki, hoćeš i ti da voziš bicikl?
Pucaj, Kuba, pucaj! Divno.
Šta je to? -Ružno čudovište. Pazi!
Umrećemo.
Nećemo. Imamo mnogo života.
Uništiće naš avion. -Neće.
Ogromni robot! -Namerno dramiš.
Naravno.
Želiš li i ti da voziš? -Da.
Opkolili su nas. -Dođavola! Beži!
Možeš ti to. Pucaj!
Neko mora da bude tamo. -Pucaj pravo.
Pucaj! Hajde!
Želim da uzimam testosteron. Radujem se telesnim promenama,
da se pogledam u ogledalo i vidim ono što vidim u glavi.
Ono što vidim kad pogledam u sebe.
Blizu smo!
Ne baš. Motor nam je uništen.
Ali ne boj se...
Ovo su tvoje pantalone, zar ne? -Da.
Skloni ih.
Da? -Želim palačinke.
Želiš palačinke? -Da. Prvo.
Prvo? Ne, jer onda nećeš jesti pirinač.
Želim...
Želim palačinke.
Prvo moraš pojesti malo pirinča i mesa, u redu?
Evo. Tako.
Komadić ovoga i pirinča.
Tata će pojesti ostalo. Samo jedan komadić mesa.
U redu, Kubi?
Kad je reč o stvarima povezanim s majčinstvom:
porođaju, dojenju, trudnoći...
Hteo sam decu, zato sam to uradio. Ali osećaj tada je bio...
Drago mi je što sam dobio nazad svoje telo.
Izvoli.
Ne mislim da će testosteron odmah rešiti sve moje probleme.
Tako, tako, tako...
Evo.
Zdravo, Soni. Pri kraju sam baterije pa samo na brzinu.
Primio sam injekciju.
Prvu.
Testosterona.
Idem na posao. Stražnjica me boli.
Merio sam biceps u čekaonici za slučaj alergijske reakcije.
Zasad nije porastao.
Moraću da počnem da vežbam kao svaki normalan čovek.
Sada moram da se brinem za sebe,
da se usredsredim na svoj život, da budem spokojan i da deca budu dobro
i da živim normalno.
"Celo društvo se vrti oko seksa.
Sve priče, knjige, muzika, filmovi,
odeća, čak i hrana, škole i radna mesta.
Sve se svodi na parenje i razmnožavanje.
Samo mi tome dajemo plemenita imena,
kao što su pronalaženje sreće, porodica je na prvom mestu,
spasite decu, romantika i slična sranja."
Ne znam čeka li Ivan da vidi
kako će sve ispasti ili ga zaista nije briga.
Zasad se čini da ga nije briga.
Stavili smo previše drva.
Imaš kafu? -Imam. Hoćeš i ti?
Naravno. Imaš i čaja?
Nemam. Imamo li čaja? -Nemamo.
Imamo samo vode. -Diskriminacija!
Izvoli, šefe, salatu.
Bože! Gori!
Mama, mokro je!
Je li velika? -Velika je!
Sad moramo čekati da dogori.
Kuba, uvek se nerviraš. Ovako.
Je li gotovo? -Još nije.
Ne! Ja sam na redu. -Gori.
Nisu mi dali pivo, pa pijem vodu.
Ima li ovo smisla ako nema piva?
Kada ga nateram da se izrazi,
to se obično završi time da kaže da ne zna.
Da mu sada ne smeta i ne zna hoće li mu ikada smetati.
Mama, ovde sam!
Zdravo, Kuba! Skakaćeš?
Sjajno.
Na poslu govorim o Marvinu kao o muškarcu.
Nisam svima to detaljno objasnio.
To će doći s vremenom.
Zdravo.
Čuješ me? Super. Idem kući.
Treba li nešto da kupim?
Da, imamo hrane.
Imamo hrane, to je najvažnije.
Rođena sam kao Meri Paterson,
ali onda sam se udala i uzela muževo ime,
pa sam sada Nil Paterson.
Rekoh: "Ako me Bog voli, pokazuje to na čudan način."
Šta? -Ima jednu kuglu.
I? Samo jednu?
Ima samo jednu kuglu.
Kaže, "Želi da ih razbijem", a ima samo jednu kuglu. I dve bele.
- ... zaobljenu stražnjicu. - Da, ima dobru stražnjicu.
Da. Stvar je u tome, Rufuse, matori, ženiš se, pa...
Ne mogu da kontrolišem šta će on osećati ili neće.
Nekako će se to rešiti.
Većina naših prijatelja je raskinula ili će raskinuti.
"Zbunjen nije bila dovoljno tačna reč da to opišem.
Osećao sam se potpuno izbačenim iz koloseka.
Bio sam bespomoćan posmatrač, a sve što je trebalo da imam pod kontrolom
jurilo je napred u nepoznat haos,
vukući za sobom moje izudarano telo."
Znam da ću se osećati grozno ako ne napravim te promene.
A to ne bi bilo dobro ni za koga,
ne bih nikome pomogao tim "nesebičnim činom".
Zdravo, Soni. Danas je 1. avgust 2020.
Ivan kod kuće gradi ogradu,
deca izrađuju rukotvorine,
a ja idem s Jurajem na piće.
Ovaj datum je važan. Mogao sam da se prvi put obrijem.
Ne zato što sam imao konkretne brkove,
nego zbog tri dlake na bradi.
A sive dlačice pod nosom su izgledale malo glupo.
Dakle sveže sam obrijan i idem na piće s prijateljem.
Kad nazdravljaš,
moraš sve da pogledaš u oči ili se sedam godina nećeš seksati.
Za to je kasno.
Živeli. -Je li to votka?
Nije.
Živeli.
Kad počneš da uzimaš testosteron, svi te upozoravaju da ćeš smrdeti,
znojiti se i dobiti akne. Primiš sva ta upozorenja.
I da, imam nekoliko bubuljica, ali nije to ništa strašno.
Bojao sam se da će biti gore.
Počeo je da hrče.
Malo. Ja sam prestao, a on je počeo.
Bude li Marvin imao nuspojave ili što bi se meni činile kao nuspojave
ili bi transformacija
bila prevelika
ili bih ja osećao bilo kakvu nelagodu,
morali bismo da razgovaramo o tome,
da vidimo može li se proces malo usporiti.
U idealnom svetu rodio bih se kao muškarac.
Sa svim telesnim atributima koji idu uz to.
Ali...
Ne znam, realan sam što se toga tiče.
Kao...
Da, voleo bih da imam gustu bradu. To bi bilo super.
Voleo bih to.
Možeš li da zamisliš da ćeš sledeće godine sedeti pored bradatog Marvina?
Ne mogu da zamislim kakva će biti moja emocionalna reakcija.
Ne mogu da je definišem.
Kako da to prihvatim ili ne prihvatim.
Je li to uopšte važno?
Čim dobijem osećaj
da me Ivan vidi kao kompromis ili nekog neprivlačnog
koga mora da trpi zbog dece, ja ću završiti s njim.
Bez sumnje.
Ako imam osećaj da je neko sa mnom, iako to ne želi,
onda ja ne želim da budem s tom osobom.
Mislim da niko ne bi hteo.
Ljudima se promeni izgled jer ostare, ugoje se ili se razbole.
Nismo o tome razgovarali u zadnje vreme. Možda bi trebalo.
"Sićušno, osakaćeno, iscrpljeno stvorenje
koje je sada u meni vrištalo i ritalo se...
Toliko se bacao da mi je izudarao utrobu.
Je li to bio idealista pun nade, koji voli romantične komedije?
Bio sam siguran da ću ga ugušiti.
Sada je hteo da izađe i hteo je da se nadam."
Pa...
Kad razgovaram s ljudima
o tome kako protiče prelaz,
svi očekuju da ću reći
da je najveći problem naš odnos.
U nekoj meri je to negativno uticalo na mene
jer i ja to nekad očekujem.
Ali...
Ne mislim da imamo više problema
od većine naših prijatelja i poznanika,
koji su zajedno 15 ili 17 godina.
Naš odnos se ne temelji na jednoj stvari.
Imamo decu, dom, posao...
Stvari se razvijaju.
Nosimo se sa stvarima koje pre par godina nismo ni zamišljali.
A ono što je tada bio problem,
sada više nije.
Mnogo si mi pomogao oko mojih roditelja.
Od toga da si bio uz mene kad sam se raspadao,
do toga da si uzimao telefon tokom njihovih groznih poziva.
Pođimo na odmor bez dece.
Mogli bismo.
Razgovarali smo o tome.
Kad Kubo bude imao 15 godina,
mogli bismo na odmor bez dece.
Ako im budemo verovali u nekoj meri.
Putovanje bi moglo da bude problematično.
Bićeš drugačijeg pola nego što ti piše u pasošu.
U nekim zemljama to može da bude problematično.
U nekima već jeste.
Onda nećemo u Iran.
A inače bismo išli?
Sad više ne. -Sad više ne.
Neke zemlje će uvek biti problematične.
Kuba, podgrejaću ti večeru od juče, može?
Je li žensko?
Nije. -Nije žensko.
U redu? Podgrejaću ti.
Ne. -Da.
Bolje je. Sad mogu da eliminišem neke.
Mislim da je pola-pola.
Zdravo, tata. Kako si?
Idem na posao. Nema više rada od kuće.
Dobro.
Nema zatvaranja svega kao na proleće.
Decu nisi video godinu dana.
Znam. -Da.
Znam, teško je.
Kako je Zdenka?
Ili mi je daj na telefon.
Marvine? -Zdravo, Zdenka. Čuješ me?
Da. -Sjajno.
Primam mnogo ljubavi kod kuće.
Kad dođem kući ili otvorim vrata,
zagrli me jedno dete, potom drugo, a potom pas.
Toliko sam voljen. Sjajno je.
Ima li dugu kosu?
Da.
Dobro.
Da, radim, ali sve manje.
Moram da reorganizujem život.
Da razmislim o njemu.
Da presložim prioritete.
Brinuću se o deci.
I pisati, naravno.
Ali nikad nemam vremena za decu.
Stalno to odlažem. Ali više ne može tako.
Potreban sam im više.
Uzimaš testosteron?
Da, od februara.
Svakih 12 nedelja dobijam injekciju u stražnjicu.
Oskar. -Oskar? U redu.
Ali dobro sam, ne moraš se brinuti.
Da? -Da.
Je li se tvoja mama predomislila?
Znaš, moja mama...
Tužna je što ne viđa unuke,
pa je malo popustila i prema meni.
Više ne vrši na mene toliki pritisak.
Moji roditelji su jako držali do toga kako smo izgledali kao deca.
Da smo lepo obučeni. "Ovo ti stoji, obuci ovo...
Raspusti kosu, zaveži je, obuci suknju..."
To slušam od mame od desete godine.
"Vežbaj, ne jedi previše ili ćeš se ugojiti" slušam od desete godine.
Vidi.
Ova je pegasta i žuta,
a ova je prugasta i ima tanki stručak.
Ova nije jestiva. Ova jeste.
Malo su drugačije.
Pazi. Nemoj prema prstima.
Niki je rekla da je malo nervozna oko toga kako ću izgledati.
Hoću li imati bradu i hoće li izgledati čudno.
Za njih će to biti problem
kad neko u školi, njihovi prijatelji ili neznanci, izraze
da je to nešto neobično. Tada ću to rešavati.
Već si gladan?
Jedi. -Šta?
Sad si jeo.
Šta sam jeo? -Ceo doručak.
Pre dva sata.
Proverava u svojoj aplikaciji.
Pre skoro tri sata. -Jedi.
Nismo bili u Češkoj dve i po godine.
Malo me brine kako će to proći.
Kako će ljudi reagovati.
Gde su? Znaju li da dolazimo?
Da opet pokucamo?
Kuc, kuc, kuc.
Zdravo, Kubi! -Zdravo!
Imaš dinosaurusa? Imam i ja za tebe jednog dinosaurusa.
Zdravo.
Zdravo, Marvine. Napokon.
Napokon. -Zdravo!
Zdravo.
Pazite na psa.
Zdravo, Niki!
Zdravo, tata! -Zdravo!
Ovo je Vaja.
Zdravo, Vaja! -Napokon. Nakon dve godine.
Dve? Tri?
Dve i po. Proverimo. Pogledajmo fotografije.
Pogledajmo fotografije, pa ćemo znati.
To će biti sjajno.
Vozili smo sigurno deset sati.
Išli ste auto-putem?
Ne. Na povratku smo bili pametniji. Morali smo da kupimo i drugog zmaja.
Kupili smo samo jednog i to je bila velika greška.
Pa smo odlučili da kupimo još jednog.
- Vozili ste prema "Vazeu"? - Ne, prema "Gugl mapsu".
"Vaze" je najbolji.
Dobro. -Nazdravimo Ivanu.
Da, nazdravimo Ivanu.
Ivane!
Živeli.
Živeli. -Živeli.
Hvala. -Živeli.
Samo želim da znam je li živo.
Dobro došao.
Hvala.
Više nisam nedodriljiv.
Šta je to?
Na majici? -Da.
Moja COVID šala.
"Give me some space."
Moja lična majica "drži se podalje".
Dobra je, zar ne?
Nemoj da se izvinjavaš. Unutra je.
Ali prevruća je. -Hladna je bolja.
Čekaj.
Dobro.
Napuni čašu. -Mora da bude puna.
Ne, ovo je za Kubu.
Ova je tvoja. -Hladna voda je najbolja.
Jakobe.
Biće spreman za dva sata. -Tako.
Dobra? -Ne znam.
Nisam dosad video Marvina uživo.
Video sam ga na fotografijama, s kratkom kosom.
Da, ali...
Ne znam.
Otac sam i ponosim se time.
Iako...
Nažalost, nisam uvek bio prisutan.
Bio sam prisutan prvih sedam godina dok se nismo rastali.
Odselio sam se.
Osećam da se moram iskupiti
što nisam provodio
dovoljno vremena s njim ili njom.
Bila je vrlo lepa kao dete.
Mislim da sam to prihvatio s malo nepoverenja,
ali ne na negativan način.
Šta je to?
Je li to moguće?
Ili nije? Pa sam jednostavno to prihvatio.
Tako je kako je, ionako ja tu ništa ne mogu.
To je moja ćerka. Sada moj sin.
Naš odnos je isti.
Uvek je bilo ovako.
Drago mi je što vidim kakva je. To jest, kakav je.
Spokojniji je, srećniji.
Imam osećaj kao da smo se videli još juče.
- Nismo se videli dve i po godine. - Nije valjda!
Mislim da nije tako. Sad je 2021.
U jesen 2019.
U jesen 2019. i jesen 2021.
Dakle prošle su dve godine.
Moja bivša žena, Marvinova majka, nije to dobro prihvatila,
ali samo smo jedanput razgovarali o tome.
Molila me da nekako to sprečim. Odbio sam.
Nisam je poznavala dok je bila dete,
pa sam imala veću distancu.
Mogu da govorim samo o srednjoškolskim godinama.
Uvek mi se činilo
da nije bila sasvim srećna.
Nije mi bilo lako da kažem prijateljima to.
Mislim
da objašnjavam nekome s kime nismo bliski
da je muškarac...
Ne znam, ne da mi se.
Mislim da ne bi shvatili,
a ionako ne treba.
Spuštali smo se niz ovaj brežuljak.
Sve je ovo bilo gradilište.
Nije bilo staza, samo betonske ploče.
Kao mali sanjao sam o gradilištima.
"'To nije ni moja zemlja', hteo sam da kažem.
Ali to nije bila istina. Ne u potpunosti.
Uvek će biti veza i uspomena.
Poput ramsteka koji sam hteo da mu pripremim za večeru.
Uvek ima neprijatnih trenutaka i stvari za kojima žalimo
kao kad pokušavate da iskopate stablo,
ali ne uspevate da izvadite sve korenje."
Mogli bismo prvo da idemo prema vrhu. Ali svejedno.
Ti vodi. Možemo da idemo i ovuda.
Idemo okolo, nećemo se umoriti.
Sećam se da smo se kao tinejdžeri penjali preko one ograde.
Tamo smo palili vatru i gledali vatromet.
Mi smo to radili?
- Živela si s Ivanom. - Da, bili smo cimeri.
I Ivan je bio
neverovatno pozitivna osoba.
Bio je kul i nikoga nije kritikovao.
To je bilo nešto novo za mene. U mojoj porodici stalno se neko kritikuje.
Bio je dobar momak.
Jako mi se sviđao,
ali nešto je nedostajalo.
On je bio ozbiljan, hteo je tebe i bio je siguran u to.
Ivan je bio na drugom nivou. Mnogo stabilniji od mene.
Bio sam na početku studija. Nisam završio ni prvu godinu.
Ivan je završio fakultet, imao je posao.
Živeo je sam, brinuo se sam za sebe... To mi je bilo jako privlačno.
Hteo je tebe. Bio je siguran u to.
Ne u smislu da si za njega bila jedina nego:
"Dobra je žena, divna i nju želim."
Tebe sam prvu nazvao posle psihoterapije.
Rekao sam ti to. -Da?
Završio sam s terapijom, na kojoj smo razgovarali o mojim sumnjama.
Još nisam hteo naglas da kažem reč "trans".
I odmah posle sam nazvao tebe.
Išao sam kroz grad, nekoliko kilometara pešice,
i rekao sam ti: "Bara, ja sam verovatno trans."
Radovalo me što si tokom tih 20 minuta razgovora
od "oh" došla do "sve će biti u redu".
Sećam se da sam duboko u sebi znala da će sve biti u redu.
Otkrivaš ko si zaista.
Nije to nikakva igra ni faza.
Sjajno je što to govoriš jer sam se baš toga naslušao.
Ne kažu baš da je to faza, više nešto kao:
"Šta to pokušavaš? Šta želiš?"
Kad je neko trans, odjedanput, a da ništa ne uradi,
postaje svačiji problem.
Kad negde odem, odmah bude neprijatno.
Odmah. -Odjedanput si drugačiji.
Jer ljudi... -Niko ne želi da bude neprijatan.
To je nagon. Moraš da odrediš osobu. Sigurna, opasna. Žena, muškarac.
Većina ljudi ima potrebu da stavi etiketu na nešto novo.
Mnogi ljudi su takvi, pa i moja mama.
Misli da kako se osećaš zavisi od toga kako izgledaš
i da se oni koji izgledaju loše ne mogu osećati dobro.
Da samo lepi ljudi mogu biti srećni.
Jer njih svi prihvataju i vole. To znači da su srećni.
Shvatam da ima dobre namere, ali mi je ipak žao
da osoba koja ti je biološki najbliža,
tvoja mama,
misli da je važnije kako izgledaš
nego da si u skladu s tim ko jesi.
Ovde je keks. Zdravo, Bara.
Vidimo se. -Zdravo.
Mnogo ti hvala. -Hvala i tebi.
Vidimo se prekosutra. -U četvrtak.
Zdravo! -Zdravo! Drži psa.
Nije me briga šta ljudi misle.
Jesam li gej ili ne.
To je veći problem za druge nego za mene.
To kako me doživljavaju.
To mi znači isto toliko kao da misle da sam Italijan.
Nisam, ali nije me briga.
Vaja, pusti. Pusti.
Čekaj. Čekaj.
Hej.
Vaja.
Vaja, pusti.
Vaja! Ne!
Jakobe!
Danas imamo posebnog gosta. Upoznao sam mnogo kul ljudi.
Zbog toga i drugih događaja u mom životu,
radio sam za pisca za kojeg još nisam radio, Roea Horvata.
Roe me angažovao i prvo što je rekao bilo je:
"Nisam siguran hoćeš li hteti da radiš ovu knjigu.
U njoj ima mnogo seksa, a zadnjem naratoru se to nije baš svidelo.
Malo jeste, ali nedovoljno za ovu knjigu."
Bio je to mali projekat... Kad je Roe to rekao, pomislio sam:
"Zar smo klinci? Šta imaš?"
Ali odatle je krenulo...
Dosta od mene. Prebaciću, obavićemo ovo uživo.
Zdravo, Roe! Kako si? Dobro došao u Pivsku brigadu Džona Solosa.
Ovde sam. Nadam se da me čujete.
Da, čujemo te.
Neko je komentarisao da ih čudi što imaš redovan posao.
Znam šta radiš i da pristojno zarađuješ,
ali jesi li razmišljao o tome da se posvetiš samo pisanju?
Dao sam otkaz.
Čestitam. Kad si počeo da pišeš ovim stilom?
Koliko si knjiga napisao pre "Dirty Minda"?
"Dirty Mind" je moja treća knjiga.
Ali posle nje
objavio sam "Vanilla Clouds", klasični gej ljubavni roman.
"The Other Book" je prva knjiga objavljena kao erotski roman.
Mislim da je to peta ili šesta knjiga.
Da. -Nisam siguran, mislim da jeste.
Da, ali...
Bilo je vrlo oslobađajuće.
Mnogi pisci kažu:
"Volim u knjigu da stavim mnogo seksa, ali on pokreće radnju,
seks je radnja."
Kad sam to video, u većini slučajeva je to bila pornografija.
I to nije ništa pogrešno. U redu je.
Neki to vole i dobro mi plaćaju da to čitam.
Ti si uradio nešto drugačije u knjizi "Adam Only". Govorili smo o tome,
ali nisam još video da pisac to radi.
Zaista si razvio radnju seksom i to na čaroban način.
Tvoji opisi seksa... Kladim se da si se seksao.
Neverovatno je. Bravo.
Nisam pre, ni posle, čitao tako nešto.
Nisam još nikad pročitao takve opise seksa.
Marvine, šta te nadahnjuje kad pišeš?
Neću razgovarati o svom seksualnom životu pred kamerom.
Nema šanse.
"'Želim da vodimo ljubav', rekao je.
'Ali prvo me zanima kako se osećaš.'
Zatvorio sam oči, preplavljen emocijama.
Kad sam ih opet otvorio, prepustio sam se. Bio sam siguran.
Ovde u našem skrovištu mogao sam da budem ranjiv,
uplašen, pun nade.
Udahni, izdahni.
'Zahvalan i živ...'
Njegov je osmeh bio zasljepljujuć."
Posle možemo tamo nešto da pojedemo. Imaju viršle i pire od krompira.
Trebalo bi da piše radno vreme kuhinje.
ONI
Lepo.
Gde si išao?
Odabraću drugi put.
I to je to?
Bilo je dobro.
Odlično. Lepo!
Ti možeš dalje da dosegneš, nije pošteno.
Nasloni se na to. Da, tako.
Da. Super!
Odlično!
Budu li moja deca trans,
nadam se da će im biti lakše nego meni.
Ali...
Ne mogu reći da to priželjkujem.
Ali šta možeš?
Ne bih otvarao šampanjac,
ali s tim detetom je sve u redu.
Ako su trans, onda su trans.
Nije dete ono koje treba da se prilagodi.
Da, opaka si.
Nemam ništa.
Hoćeš ovaj?
Pusti.
Dođi.
Budi dobra.
Dugo nisam mami rekao da snimamo ovaj film.
Ali prošli put ležerno smo o tome razgovarali.
Mama nije htela pred kameru. Poštujem to i nisam je prisiljavao.
Sad možemo da pričamo o tome bez neprijatnosti.
To kako Marvin izgleda sada, na ivici je moje tolerancije.
Ne bih ovo odabrao,
ali ne mogu ja da odlučujem kako će neko izgledati.
To je apsurdno, ali to kako sada izgleda ne smeta mi.
Što sam dalje u tranziciji, to manje razmišljam o...
Zapravo ne pada mi na pamet da nisam trans.
Pogledam se u ogledalo i mislim da izgledam dobro.
To sam ja, nije to niko drugi.
Sedni.
Dođi.
Sedni.
Kad smo došli ovamo, bili smo drugačiji.
Ta promena je rezultat naših iskustava.
Razlog zašto smo zajedno i dalje je isti.
Zato što volimo jedno drugo.
Zasad mi Marvin nije dao nijedan razlog da prestanem da ga volim.
Ali ne ovde.
Vidi, tata je našao neka stabla.
Ivane, zadnji put si to uradio ovde. Između ona dva.
Desno. -Kuba se seća.
Tako. Ruke gore. Ni ja ne znam kako se to radi.
Super. -Da sklonim uže?
Ne, u redu je. Dok se god ne obesim na njega.
Znaš šta? Moram da se držim drugačije. Ovako.
I hodaj pored mene.
Problem je
što ti se trese pod nogama.
U načelu. -Znam.
U početku sam se bojao.
Šta da mu kažem, kako i kada da mu kažem, i tako dalje.
A onda je upravo Ivan bio taj
koji mi je pružio najveću podršku.
Bez njega bi to bilo mnogo teže.
Držaću te za džep.
Nemoj.
Dođi bliže da mogu da se uhvatim za tebe.
Pašćeš.
Verovatno. Ili mogu ovako. Savršeno.
Savij kolena i nagni se napred.
Gledaj gore, a dlanove okreni prema sebi.
Tako.
I hodaj. Više na prstima.
Igrajmo igru.
Daću ti ovu beležnicu. -Dobro.
I napiši pet rečenica o tome kako će tvoja i Ivanova priča teći.
- Mora li da bude s Ivanom? - Da, vaša porodica.
Dobro. Ovo je bolno.
Prva mogućnost:
vila uz more, pas, noge gore, zdravstveni problemi se nižu,
ali i dalje možemo dobro da jedemo i šetamo plažom.
Dakle...
Prijatna, smirena i duga penzija.
Druga mogućnost: Apokalipsa. Spora ili brza.
Ivan i ja bićemo u istoj ekipi.
Imaš mak među zubima. -Znam. Daj mi to.
To je bilo još bolje
kad si gledao onu fudbalsku utakmicu.
Da se nisi usudio.
Treća mogućnost:
Svako će imati novog partnera
i pozivaćemo se na proslave rođendana.
GODINU DANA KASNIJE MARVIN I IVAN I DALJE SU ZAJEDNO
MEDIATRANSLATIONS