Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Искам да се любим, каза той,
но преди всичко трябва да разбера как се чувстваш.
Мога да преглътна същността си, но ще намразя живота.
ЕДИН ЩАСТЛИВ ЧОВЕК
Думата завърша с буквата "т". Браво!
- "Очила". - Отлично!
- Ето че можеш да четеш на словашки! - Не съвсем.
Най-гладко четеш на шведски, но се справяш и на словашки.
Плодовете и зеленчуците струват 1000 крони!
За тези пари ще изкупя всичките карти "Покемон"!
Мамо, нещо стана!
- Я да видим! - Какво става?
Стига вече!
Довиждане!
- Сложи ли си колана? - Да.
Какъв е този камион?
- Прилича ми на цистерна. - Или на чистач на канали.
Хайде, съкровище! Да ти помогна ли с колана?
- Готово! - Мамо, ще тичаме ли бързо?
Да, разбира се.
- Чао, Куба! - Кажи "чао" на татко!
Изстреля се като ракета!
- Кога ти беше смяната? - В събота.
До скоро!
Престанах да се притеснявам от очакванията за ролята на жената,
която ме съпровожда цял живот. Аз съм "той" за моите колеги,
клиенти, приятели, съседи и за техните деца.
В паспорта срещу името ми пише "Марвин".
Денем работя като графичен дизайнер и артистичен директор,
а нощем - като писател.
Здравей!
- Искаш ли кафе? - Добре ли си?
- Кофеинът пак ли ти залипсва? - И още как!
- Ела насам! - Нямах време да пия кафе.
Кафе машината прелива. Мининаводнение!
- Оправи ли проблема? - Да, но с друг инструмент.
Остава и да намеря иконката!
Скрила съм я от себе си. Не се смей!
Сключих брак с Марвин през 2007 г.
Външността на Марвин претърпя известни промени
заради по-различния избор на дрехи и прически например.
Всичко си дойде на мястото. За мен най-важна е връзката ми с Марвин.
Пасваме си, допълваме се и водим щастлив съвместен живот.
Най-съществената част от взаимоотношенията ни
винаги се е изразявала в общата ни битка с проблемите.
Към настоящия момент не очакваме по-толерантно отношение,
затова залагам на рационалните ходове.
Трябва да докажа мъжествеността си,
а типичният мъж не обича да готви и не си пере сам чорапите,
защото някой трябва да го обгрижва. Ако кося трева и цепя дърва.
Ще покрия мъжкия стандарт,
но ако един стандартен мъж не ръкомаха с брадва, а готви,
обществото ще възкликне: "Ти готвиш! Чудесно!".
Психотерапевтът ми би се засмял, че ви разкривам истината -
изпитвам нужда да се чувствам полезен.
В същото време,
докато помагам, искам да намирам време за любимите си занимания.
Щастливци сме, ако намерим баланса между дълга и удоволствието.
Обожавам да пиша
и следя дали харесвам героите си.
Не ми ли допаднат, сюжетът започва да се задъхва
и трябва да го пренапиша в името на персонажите.
И...
Оценявам книгата като сполучлива, ако героите й ми липсват.
Докато пиша, мозъкът ми сякаш се усамотява.
Не мисля за нищо друго освен за писането и редактирането.
Изпадам в нещо като дзен медитация -
прочиствам мислите си, фокусирам се само върху измисления свят,
който приближавам до идеала си за съвършенство. Пълна свобода!
Несравнимо чувство!
Той беше така топъл!
Свит в пухените завивки, попиваше нежните като перца ръце,
които докосваха гърдите, корема и бедрата му. Превземаха го.
Каква блажена нега!
Тъмнина и спокойствие.
Там той оставаше невидим и непорицан.
Просто се носеше в пространството, защото друго не му и трябваше,
стига топлината да останеше при него.
Започнах да пиша, докато напразно се приемах за жена.
Наскоро открих стари ръкописи от началото на 20-те ми години.
Езикът ми зазвуча страшно откачено.
В героинята нямаше капка женственост.
Работя като психиатър в Швеция.
Веднъж захванеш ли се с медицина, й се посвещаваш за цял живот.
Не се възприемам като гений в професионалната си сфера.
Аз съм най-обикновен лекар.
Отваряш си очите на четири, когато дойде по-агресивен пациент,
затова сложихме алармена система.
Само с едно копче обезопасяваш ситуацията за всички.
Като началник, трябва да се погрижа за всеобщата сигурност.
Един пациент ми пращаше картички всеки месец.
Споделяше, че се чувства добре и че пие по три бири на ден
в комбинация с трите предписани хапчета.
Казвах си "супер!",
само че година по-късно човекът почина.
Алкохолът го погуби, за жалост.
Ще ви покажа втория етаж.
Пазим си камъни и вкаменелости от остров Готланд.
Ето снимка на Джак Лемън от филма "Някои го предпочитат горещо".
Накиприл се е като жена.
Това трябваше да е стаята на Куба, но той не спи тук,
затова сега виждате помощно помещение.
Стигнахме до стаята на Никол, която децата решиха да си делят.
Вкараха ни в приключение, защото трудно заспиват през нощта.
Всяка вечер и сутрин четиримата се скупчваме в банята.
Забравете за личното пространство!
Иван ми подари специална хавлия с името ми - "Марвин",
веднага щом си смених името.
Пристигнахме в спалнята ни с Иван. Купихме си ново легло
с мечтаното място за съхранение.
Виждаш ли къщичката? Какво прави вътре Крокан?
- Хапва сладко-сладко. - Какво му се услажда?
Какво яде Крокан? Сладолед - точно така!
И после полита нанякъде.
Децата очакват от родителя емоционална близост и подкрепа
без значение дали в техните очи аз ще съм майка или баща.
- Птичетата се заиграха. - Пише "Клара".
- Браво! - И "калинка".
Получих официална диагноза от лекарите
и си насрочих хормонална терапия в клиниката по ендокринология,
като писмено заявих, че искам да се подложа и на мастектомия.
Няма как - страхувах се да кажа на Иван.
В най-лошия случай
той нямаше да намери силите да се справи с новото ми положение,
защото за него щях да престана да бъда жена.
- Стари снимки. - От лятото на 2003 г.
- Да. - Колебая се между 2002 и 2003 г.
2003 г., мястото е Банска Щявница.
Снимахме се край малката църква в горния край на пътеката.
- Носиш сламена шапка и широки шорти. - Да.
Помня, че си беше сложила някаква шапка идиотка.
Да! Страшен смях!
Не съм сигурен, но май беше обула шорти и сандали.
- Сандали и шапка идиотка. - Точно така.
Мамо!
Виж ти!
- Никол ли викна? - Да.
Баща мечта!
Как се разви връзката ви? Какво помниш?
Да видим...
Когато заживяхме заедно в Бърно, почна да ми става ясно,
че с Иван ще останем заедно.
После дойде повратното ни решение да заминем за чужбина.
Иван имаше свободата да посочи което и да е кътче от Европа,
за да започне работа, което улесни плановете ни.
Действахме смело.
- Заспаха ли? - Все едно не ги познаваш!
- Е? - Разказвам как дойдохме в Швеция.
Трябваше ни ново начало
и аз съчиних идеята за Швеция.
Когато Марвин завърши университет,
нямаше действително намерение да си намери работа в Чехия.
Аз вече практикувах като специалист
и исках да сменя обстановката в друга страна.
Търсехме нов и по-спокоен живот
в по-либерално общество, което да ни приеме.
С времето помъдряхме, променихме се и укрепихме характерите си.
Съвсем естествен развой на живота, нали?
Доста се променихме за 15 години, но не заради транссексуалността ми.
Не мога да предвидя как ще се чувствам в бъдеще.
Същото се отнася и за Иван.
В съзнанието ми изскочи една твоя много мила шега.
Боях се как някоя сутрин ще се събудиш до космат миризливец,
от когото ще избягаш, а ти отвърна, че се страхуваш да видиш
как половината ти лице е провиснало. Звучеше сериозно.
- Основателен страх! - Така е.
В момента чакам ли, чакам... Чакането няма край!
Лекар трябва да ми издаде сертификат за смяна на пола.
Отдавна се реших да го направя, но продължавам да чакам.
Колкото повече време минава, толкова повече се ядосвам,
че не получавам развитие по случая ми.
Петдесет специалисти те преглеждат по петдесет пъти,
за да може комисията да си каже тежката дума
дали попадаш в еди-кой си пол и дали ти се полага смяната му.
Рачешка черупка.
Виждаш ли?
Ето го крачето на рака.
Вярвам, че лутането скоро ще приключи.
Дайте ми сертификата, за да продължа напред с живота си!
- Да не би да ти стана студено? Кажи! - Не ми е студено.
- Така ли? - Да.
- Не си прибрал сока. Ще пиеш ли? - Не, върни го в хладилника.
Доспа ли ти се?
Кралят повели всички магьосници,
заклинатели и дори вещици да се притекат на помощ на двореца.
Навременната поява е задължителна.
На какво играеш?
Някой заминава ли нанякъде?
Заминава ли някой?
Хайде! Паякът пак ли се появи?
Ето го отново!
Точно в този момент той осъзна, че се влюбва.
Чрез страха. Емоцията не вещаеше нищо приятно.
Той припознаваше в новото усещане единствено боязън.
Боеше се, че ще го изоставят,
няма да откликнат на любовта му или че той ще нарани нечии чувства.
Не съм казала на майка ми. Тя знае, че някога ще се оперирам,
но не и конкретната дата.
Защо държиш майка си в неведение?
Защото тя реагира много остро по темата за сексуалността ми
и не одобрява решението ми.
Въпреки че знае за намеренията ми от вече поне година,
отрича транссексуалността ми.
Тъй като ме е отгледала, не може да я преглътне.
Всички стъпки, които предприемам за трансформацията си,
представляват за майка ми напълно лишени от смисъл ходове,
с които вредя на себе си,
опропастявам живота на мъжа и децата си, и съсипвам брака ни.
Здравей, Марвин! Звънни ми, за да разкажеш за операцията.
Здравей, Сони!
Днес сме 23 септември 2019 г., а сега е 17 ч.
Чувствам се...
Минали са седем часа от операцията
и всичко е наред.
Изпитвам болка,
която представлява един процент от обичайните родилни мъки.
Както и да е!
Не мога да опиша какво усещам.
Несравнимо усещане!
Таях известен страх,
че вместо облекчение ще изпитам горчиво съмнение.
Ще ти покажа резултата.
Нека само да нацеля най-ясния снимачен ъгъл.
Готово.
Силуетът ми е по-различен.
Какво да ти кажа!
Сякаш камък ми падна от сърцето! Неземно удовлетворение.
И...
Олекна ми, че никога повече няма да минавам през тази одисея
и че се измених за цял живот.
Наистина...
Нямам думи!
Вътрешно ликувам.
Чувствам се превъзходно!
Имаш ли някакви очаквания какво предстои да изпиташ?
Относно частта от тялото, която Марвин ще промени,
достигнахме до консенсус,
че няма да докосвам тази зона
и ще се въздържам от физическия контакт.
Не знам нито какво Марвин очаква от мен, нито как аз се чувствам.
- Да не го разкъсаш! - Спокойно.
Разбрах инструкциите. Лесно е! Вземи онова парченце.
- Отвори пакетчето! - Искам този комплект!
Ето, вече сами ще си правите звезди.
Не, виж - еднакви са.
- Ще ти помогна. - Така ще стане ли?
Татко!
Ники, искаш ли и ти да караш колело?
Стреляй, Куба! Браво!
- Какво е това? - Гадно чудовище. Внимавай!
- Ще умрем! - Ами! Останаха ни много животи.
- Ще ни унищожат самолета! - Нищо подобно!
- Ама че грамаден робот! - Нарочно внасяш напрежение.
- О, да! Ще пилотираш ли вместо мен? - Добре.
- Обградиха ни! - Да му се не види! Бързо!
- Изплъзни им се! - Гръмни ги!
- Очаквай още един противник! - Стреляй право напред!
Хайде! По-живо!
Искам да приемам тестостерон и така да изменя физиката си,
че да видя най-сетне в огледалото моята представа що за човек съм -
да се огледам в истинския образ на душата си.
Почти успяхме!
Само че единият двигател спря да работи.
Няма страшно!
- Това е твоят анцуг, нали? - Да.
Прибери го тогава!
- Да? - Искам палачинки.
- Доядоха ти се палачинки ли? - Да.
Ако първо ти дам палачинки, няма да си изядеш ориза.
Много ми се ядат палачинки.
За тази цел трябва да хапнеш още малко ориз и месце.
Колко лесно било!
Боцни си месо и загреби малко ориз!
Татко ще ти дояде вечерята. Мъничко парченце като за теб!
Вкусно ли е, скъпи?
Майчинството върви в комплект с какви ли не премеждия -
раждане, кърмене, износване на бебето.
Забременях по свое желание, но не се спогаждах с бременността.
Исках си нормалното тяло.
Виждам те.
Тестостеронът няма да реши всичките ми проблеми.
Хоп!
Пипнах те!
Сони, батерията ми пада, затова ще бъда кратък.
Е, биха ми инжекция!
Първата ми доза тестостерон.
Връщам се на работа, но задникът ме боли.
Измерих си бицепса, за да проверя за евентуална алергична реакция,
но мускулите ми не бяха наедрели.
Явно ще се наложи да тренирам по нормалния начин.
Сега трябва да се погрижа за здравето си
и да вкарам живота си в ред, за да сме щастливи заедно с децата
и да продължим с ежедневните си задачи.
Целият обществен модел се върти около секса.
Всички истории, книги, песни, филми,
дрехи, рецепти, училища и работни места -
всичко се свежда до чифтосването и потомството.
Измъкваме се с благородни фрази -
"в търсене на щастието", "семейството преди всичко",
"да пазим децата", "романтика" и редица още глупости.
Не знам дали Иван изчаква да види
дали ще се справим с промените, или просто не му дреме.
Струва ми се, че му е все едно.
Натрупахме страшно много съчки.
- Носите ли кафе? - Да. Искаш ли да ти сипя?
- Да. - За чай сетихте ли се?
- Не знам. Направихме ли чай? - Не.
- Имаме само вода. - Дискриминация!
Заповядай, началник. Вкусна маруля!
Божичко, дърветата се запалиха! Мамо, влажни са.
- Огромен ли е огънят? - Да!
Ще изчакаме да угасне.
Куба, всеки път се ядосваш. Ела, ще ти покажа!
- Готово ли е? - Все още не. Не!
- Мой ред е да изгоря клечката! - Виждам пушека.
Лекарите ми забраниха бирата, затова пия вода.
Без бира тръпката изчезва!
Когато се опитам да изкопча някаква емоция от Иван,
обикновено той заявява, че не знае какво усеща
и не може да предвиди дали някога ще ме погледне накриво.
- Мамо, виж ме! - Здравей, Куба! Подскачаш ли?
Браво!
На работа говоря за Марвин като за човек от мъжки пол,
само че
не съм обяснил на колегите ситуацията в детайли.
С времето и това ще стане.
Здравей! Чуваш ли ме?
Супер! Аз вече се прибирам.
Да купя ли нещо?
Добре, щом има вечеря, не ни трябва нищо друго.
Родих се като Мери Патерсън. След брака приех името на мъжа ми
и вече се казвам Нийл Патерсън.
Ако Бог ме обича, то явно не разбирам от симпатия.
- Какво? - Той държи една-единствена топка.
- Е, и? Не разбирам смешката. - Той тича само с една топка.
Казва: "Тя иска да млъкна", и държи една топка с две бели топчета.
- Кръшна мадама! - Да, има страшен задник, нали?
Да, само че едно ще ти кажа, Руфъс, дърт умник такъв!
Ожениш ли се, после...
Не мога да контролирам дали Иван чувства нещо, или не.
Все някак ще се нагодим към промените.
Повечето ни приятели се разделиха или скоро ще скъсат.
Епитетът "усложнен" не описва достатъчно силно ступора ми.
Чувствах се душевно абдикирал.
Безпомощно наблюдавах как всичко, което поначало успявах да овладея,
припряно тичаше напред към необозримия хаос,
влачейки подире си очуканото ми тяло.
Сигурен съм, че без операцията щях да падна духом.
Как да помагам на околните, ако се правя на нещо, което не съм!
Здравей, Сони. Днес е 1 август 2020 г.
Иван се захвана да строи ограда, децата си рисуват вкъщи,
а аз отивам да пийна по нещо с Юрай.
Паметна среща, за която се избръснах за първи път,
но не защото ми е поникнал мустак,
а заради три невзрачни косъмчета по брадичката ми.
Сивото мъхче под долната ми устна започна да ме дразни,
затова чевръсто се обръснах и се отправям при приятелите ми.
Гледайте се в очите при наздравица, или ще получите 7-годишен сърбеж!
Твърде закъсняло предупреждение!
- Наздраве! - Водка ли пиеш?
- Не! Наздраве! - За ваше здраве!
Предупредиха ме, че от тестостерона ще смърдя ужасно,
ще се потя, ще получа зверско акне и ще стане страшно.
Е, да, излязоха ми няколко пъпки, но нищо повече.
Притеснявах се, че ще се обрина целият.
Марвин вече хърка от време на време.
Аз престанах, а той започна с хъркането.
Ако страничните ефекти при Марвин започнат да ми повлияват,
ако физическата трансформация
приеме по-голям мащаб
и ми докара някакъв физически или емоционален дискомфорт,
ще трябва с Марвин да поговорим
дали процесът не може да намали малко темпото.
В един идеален свят щях да се родя мъж
с всички физиологични атрибути на мъжкото тяло.
Но... Няма как! Все пак разсъждавам като реалист.
Така е.
Мечтая си за истинска брада. Ще бъде супер! Направо върхът!
Можеш ли да си представиш догодина Марвин вече да има брада?
Не мога да си въобразя бъдеща емоционална реакция.
Няма как да я визуализирам.
Трябва или не трябва да се съобразя с промените?
Това има ли значение изобщо?
Веднага щом добия усещането,
че Иван вижда в мен непривлекателен компромисен вариант,
който търпи само заради децата, ще се разделя с него.
Разбира се, че ако живея с някого, но усетя, че не ме желае,
ще прекратя връзката ни.
Кой ще търпи апатията?
Външният вид на човек се изменя
с възрастта, поради напълняване, болест или друга причина.
С Иван може би трябва да засегнем темата за външността ми.
Мъничкото повредено, изтощено създание
така силно риташе и пищеше вътре в мен,
че ритниците му насиниха вътрешностите ми.
Та това ли е идеалистът любител на романтичните комедии?!
Определено притежавах силата да го задуша до смърт.
Той искаше да си прокара път навън и да се преизпълня с надежда.
Е...
Щом с някого се заговорим
за трансформационните ми процеси,
всеки очаква да споделя,
че най-голяма трудност изпитваме във връзката ни.
Чуждите нагласи ми подействаха лавинообразно като ефект на доминото
и вече и аз очаквам с теб да се отчуждим,
обаче...
Не смятам, че в интимен план с теб срещаме повече проблеми,
отколкото приятелите и връстниците ни,
които са заедно от 15-17 години.
Взаимоотношенията ни не се крепят само на един фактор.
С теб имаме деца, къща и работа. Не спираме да израстваме
и вече разрешаваме въпроси,
които допреди няколко години ни се струваха непреодолими.
Обстоятелства, които преди считахме за проблеми,
вече не са пречка за нас.
Без теб нямаше да се справя с родителите си.
Подкрепяше ме, когато се чувствах обезверен,
и поемаше ударите от телефонните им обаждания.
- Трябва ни ваканция, но без децата. - Ще се организираме.
Бяхме се разбрали, че щом Куба навърши 15 г.,
ще заминем някъде без децата, ако им имаме поне капчица доверие.
Идеята крие известни условности.
Настоящият ти пол не отговаря на описанието в паспорта ти,
което не се толерира в някои страни.
А в други директно се осъжда.
- Забравяме за Иран. - Вземали ли сме го предвид изобщо?
- Вече не. - Определено.
Някои държави никога няма да се пречупят.
Куба, ще ти претопля вечерята от снощи.
- Това момиче ли е? - Не.
Добре.
Стоплям яденето, чу ли?
- Не искам. - Напротив!
Вече мога да управлявам повече герои.
Все пак резултатът е равен.
Здравей, татко! Как сте вкъщи?
Отивам на работа. Няма повече да работим от вкъщи.
Добре.
Властите вече разхлабват локдауна от пролетта.
Не си виждал децата от една година.
Така е, за жалост.
Да, знам, че ти е мъчно.
Кажи ми какво прави Зденка или направо дай да я чуя.
- Марвин? - Здени, чуваш ли ме?
- Да! Как си? - Прекрасно!
Тук ме засипват с любов!
Щом се прибера вкъщи и отворя вратата,
получавам прегръдки от децата, а после и от кучето.
Чувствам се наистина обичан. Невероятно е!
Тя има ли дълга коса?
- Да. - Добре.
Да, работя, но ще укротя малко топката,
за да организирам по-умно времето си
и да преосмисля живота си. Ще пренаредя приоритетите си.
Децата имат нужда от мен, а и ми се иска да пиша повече.
Напоследък ми остава все по-малко време за децата.
Писна ми вечно да отлагам общите ни занимания с тях.
Нуждаят се от повече внимание.
Приемаш тестостерон, нали?
Да, още от февруари.
На всеки 12 седмици ми бият инжекция в дупето.
- Оскар. - Така да бъде!
Всичко е под контрол.
- Няма страшно! Добре съм. - Наистина ли?
- Да. - Има ли напредък с майка ти?
Знаеш си я мама.
Тъгува, че не вижда внуците си
и затова склонява да скъси дистанцията с мен.
Вече не ме подлага на обичайния безумен стрес.
Родителите ми не правеха компромис с детския ни външен вид:
"Носете се спретнато! Тази дреха ти отива - облечи я!
Пусни си косата! Вържи я! Обуй си пола!".
Откакто станах на 10 г., майка ми повтаряше:
"Прави упражнения! Не се тъпчи, защото ще надебелееш!".
Погледни! Едната гъба е петниста и жълта,
а другата е ивичеста с много тънко пънче.
Слабата гъба не се яде, но дебелата е ядлива.
Лесно ще ги различиш.
Не дръж ножа срещу пръстите си!
Никол знае, че външният ми вид ще се промени, и се притеснява
дали хипотетичната ми брада ще изглежда твърде странно.
Децата се замислят за трансформацията ми,
когато някой съученик, приятел или случаен човек им намекне,
че се държа необичайно - чак тогава децата се сконфузват.
Да не би вече да огладня!
- Яж си спокойно! - Защо ми се учудваш?
Току-що станахме от масата.
- В какъв смисъл? - Закусихме обилно.
Точно преди два часа.
Сега ще отвори приложението.
- Минали са почти три часа. - Хапвай!
За последно посетихме Чехия преди две години и половина.
Притеснено ми е как ще премине гостуването
и как хората ще реагират на нас.
Къде ли са отишли? Дали знаят, че идваме днес?
Хайде да почукаме отново! Чук-чук!
- Здравей, Куби! - Здравей!
Имаш си динозавър, но и аз съм ти приготвила играчка.
- Здравейте! - Марвин! Най-сетне дойдохте!
- Време беше! - Здравей!
Добре дошли!
- Внимавай с кучето! - Здравей, Ники!
- Здравей, татко! - Здравей!
Кучето се казва Вея.
- Здравей, Вея! - Минаха цели две години!
- Две или три години. - Кой знае!
- Или пък две години и половина. - По снимките ще си проличи
кога сме идвали за последно.
Убийствен аромат!
Уличният трафик направо ни разказа играта!
По магистралата ли дойдохте?
Не, но вече си взехме поука. Наложи се да купим втора играчка,
защото бяхме понесли само единия дракон.
Спешно трябваше да намерим още един дракон.
- Навигацията "Уейз" ли използвахте? - Не.
"Уейз" е най-доброто приложение.
- Добре. - Да полеем шофирането на Иван!
Добре, да пием за Иван! Иване!
- Наздраве! - За ваше здраве!
- Благодаря! - Наздраве!
Хайде да проверим дали драконът оживя!
- Вече официално сте добре дошли! - Много благодарим!
Край на недосегаемостта ми!
Каква е тази картинка?
Тениската ми ли гледаш? Отпечатах си ковид закачка.
"Повече пространство, моля!"
Специалната ми тениска за лична дистанция!
- Дизайна си го бива, нали? - Не се притеснявай!
- Пари ми на езика! - Нека първо изстине.
Почакай! Така!
- Напълни си чашата! - Тя също е жадна.
Не, това е водата на Куба.
- Ето я твоята чаша. - Разхлади се!
- Якоб! - За два часа ще си като чисто нов.
- Заповядай! По-добре ли е? - Не знам.
Досега не бях виждал на живо трансформирания Марвин.
Да, той ми пращаше снимки вече с късата коса, но...
Не знам.
Гордея се, че съм станал баща,
но за жалост, не изпълнявах пълноценно бащинския си дълг.
Полагах реални грижи за детето до седмата му година и след развода
се изнесох от вкъщи.
Съвестта ми тежи, защото не посветих
достатъчно време на сина си, който ми е и дъщеря.
Тя растеше като много хубаво момиче...
Приех половата й ориентация с лека доза на недоверие,
но не задължително в негативен план.
Каква е тази промяна? Възможна ли е изобщо?
Ще сработи ли? Все пак просто я приех.
Така или иначе, не мога да променя хода на събитията.
Дъщеря ми се превърна в мой син,
но запазихме отношенията си. Винаги сме си били близки.
Радвам се, че тя, или по-точно той, живее по своя си начин
и изпитва много повече спокойствие и щастие.
Сякаш сме се разделили едва вчера.
- Минаха две години и половина. - Няма начин!
- Преувеличаваш! Сега е 2021 г. - Видяхме се през есента на 2019 г.
- А сега тече есента на 2021 г. - Минали са две години.
Бившата ми жена - майката на Марвин, прие остро избора му,
но само веднъж сме обсъждали темата.
Тя ме помоли да тропна по масата и да разубедя Марвин, но отказах.
Тъй като не съм живяла с дъщеря му, когато е израствала,
имам по-ограничен общ поглед над нея
и мога да говоря от първо лице само за гимназиалните й години.
Винаги съм смятала,
че момичето не се чувстваше съвсем щастливо.
Не знаех как да споделя с приятел за сексуалността на детето ми.
Замислих се...
Как да обясня на хора, които не чувствам близки,
че детето ми вече е момче?
Не искам гласност на личния си живот.
И без това хората не биха проявили разбиране,
затова няма смисъл да им се изповядвам.
Като деца се пързаляхме надолу по хълма.
Поляната се превърна в строителна площадка
и бетонните блокове запречваха всички пътечки.
Като малък ми се присънваха разни строителни пейзажи.
"И аз не чувствам тази държава като родно място", понечих да кажа,
но истината беше малко по-различна.
Захватът на спомените е неизбежен.
Като контрафилето, което щях да му приготвя за вечеря.
Срамът и разкаянието от миналото не заглъхват.
Като опита ти да изровиш дървото,
чиито корени така и не успя да отскубнеш.
Мислех първо да се изкачим на любимия ни хълм.
Ти водиш! Може да свърнем по този път.
Ако заобиколим, няма да се уморим чак толкова.
Помня как като тийнейджъри прескачахме оградата,
кладяхме огън и наблюдавахме фойерверките.
Като в някой минал живот!
- Ти живееше заедно с Иван. - Да, с него бяхме съквартиранти.
Възприемах Иван
като невероятно позитивен човек.
Държеше се страшно любезно и не съдеше чуждия нрав,
а аз бях свикнала в семейството ми вечно да се порицава някой.
Иван беше много свестен тип.
Нямаше как да не го харесвам,
но ми се струваше, че нещо важно липсва в живота му.
Няма спор - беше повече от сигурен, че иска да бъде точно с теб.
В житейски план Иван се отличаваше с по-голяма стабилност от мен.
Тъкмо бях започнал да следвам и нямах бакалавърска степен,
докато Иван вече беше завършил университета и работеше.
Привлече ме с това, че се грижи самостоятелно за себе си.
Иван много държеше да започне връзка с теб.
Не те описваше като "единствената", а уверено заявяваше:
"Тя е страхотна жена. Прекрасна е! Точно нея искам".
Звъннах ти след срещата с психотерапевта
- и изплюх камъчето. - Така ли беше?
На сеанса бях изговорил всичките ми съмнения,
но не смеех да заявя гласно, че съм транссексуален,
и звъннах на теб. Кръстосвах пеш целия град
и след поредния километър ти казах: "Вера, аз съм транс!".
В рамите на 20-минутния ни разговор останах приятно изненадан,
че ти първо объркано ахна, но после каза, че всичко е наред.
Дълбоко в себе си знаех, че всичко ще се нареди за теб.
Ти търсеше истинската си същност,
а не разиграваше някакви капризни пози.
Благодаря ти за думите! Постоянно някой омаловажава преценката ми.
Не че хората намекват за етап, който с времето ще отмине,
но въпросите не спират:
"Какво целиш? Какъв ти е проблемът?".
Дори един транссексуален човек да не прави абсолютно нищо,
той се превръща в проблем.
Появя ли се на обществено място, веднага настава смут.
- Наистина! - Изпъкваш сред всички.
- Защото... - Хората бягат от различията.
Инстинктивно търсим ясна рамка за покой и опасност, за жена и мъж.
Масовият манталитет слага етикет на всяка по-различна проява.
Много хора, включително и майка ми, робуват на стереотипите.
Според майка ми външният вид отговаря на душевното състояние -
ако някой не изглежда блестящо, не се чувства добре.
Само красивите хора са щастливи,
защото от всекиго получават одобрение и любов.
Долавям известна добронамереност, но ми е тъжно,
че човекът, с когото споделяш най-близка биологична връзка,
а именно майка ти, дава приоритет на външността
пред хармонията с вътрешния ти глас.
Ето ти кучешките бисквитки!
- До скоро! - Довиждане!
- Благодаря ти! - И аз! Кога ще се видим?
- В четвъртък. Довиждане! - Дръж кучето за всеки случай.
Не ме интересува какво мислят хората
и дали ме считат за гей.
По-скоро останалите се вайкат за живота ми, а не аз.
Да ме категоризират както искат!
Ако ги влече, нека си ме представят и като италианец.
Ще бъдат в грешка, но не ми пука.
Вея, пусни пръчката! Пусни!
Стой!
Ето те!
Вея!
- Вея, пусни! - Не, Вея!
Якоб!
Посрещам много специален гост, а знаете, че ценя готините хора.
Вследствие на това и на някои мои преживявания
започнах да работя с автор, когото не познавах - Ро Хорват.
След като ме нае, Ро веднага ме предупреди:
"Съмнявам се, че книгата ми ще ти допадне.
Множеството секс сцени биха смутили последния ми разказвач,
чиито сластни мисли бледнеят пред новия сюжет".
Скромният по думите на Ро проект възбуди реакцията ми:
"Романс между гимназисти ли си съчинил, а?".
Обещаващо начало,
но стига съм дърдорил аз, защото ни чака интервю.
Ро, добре дошъл в "Соло бирената бригада на Джон"!
- Здравейте! Дано звукът е наред. - Да, чуваме те.
Прочетох изненадващи коментари, че всъщност си имал редовна работа.
Знам, че упражняваш професия, която ти носи чудесна заплата,
но обмислял ли си да се отдадеш изцяло на писането? Какво кроиш?
- Подадох предизвестие за напускане. - Честито!
Когато преоткри стила си на писане,
колко книги беше написал преди "Мръсно подсъзнание"?
Говориш за третата ми книга,
но след като се ошлайфах,
публикувах "Ванилови облаци" - класически гей романс.
Издадох "Другата книга" като първи опит в жанра еротика.
Сега се замислих, че тази творба е петата или шестата ми книга.
- Ясно. - Не съм много сигурен обаче.
И така...
Творческият процес буквално ми дава криле.
Много писатели споделят:
"Ако наситя книгата със секс, той така поглъща наратива,
че се превръща в сюжет".
Срещнех ли подобен маниер преди, веднага го свързвах с порното,
което изобщо не анатемосвам, защото и то си има своя чар.
Хората харесват порно литература и ми плащат, за да я чета. Супер!
Ти обаче сътвори пробив с книгата "Единствено Адам". Похвалих те,
че не съм срещал писател с твоя замах.
Ти подсили сюжетния потенциал със секс сцените,
и то по адски вълшебен начин!
Какви секс описания само! И преди тях си правел секс, нали?
Направо ме разби, пич! Досега не бях чел подобна чудесия!
За първи път проследявах секс сцени с толкова главозамайващ ефект!
Марвин, какво те вдъхновява да пишеш?
А, не! Сексуалният ми живот няма да дефилира пред камерата!
Искам да се любим, каза той,
но преди всичко трябва да разбера как се чувстваш.
Затворих очи, блажено зашеметен.
Щом ги отворих отново, се отпуснах. Чувствах се в безопасност.
В нашето малко скривалище ранимостта не ме раняваше.
Уплашен и обнадежден.
Вдишай. Издишай.
Бъди благодарен на живота.
Усмивката му засия.
После от онова бистро ще си вземем хотдог с пюре.
Би трябвало да са написали докога работи кухнята.
Те
Само така!
Ти къде стъпи?
Избрах си друг маршрут.
Стигнах върха. Добра тренировка!
Супер! Чудесен захват!
Имаш по-дълги ръце - не е честно!
Хвани камъка над теб! Браво!
Идеално!
Напредваш!
Ако децата ми се окажат с транссексуална ориентация,
дано по-безпрепятствено от мен разгърнат същността си.
Само че...
Е, не им стискам палци да поемат по моя път.
Няма и да ги обезсърча. Едва ли ще отворя шампанското,
но децата имат право на всякакви чувства,
включително и на транссексуалност.
Не детето трябва да се приспособи към половото статукво.
Ама че страшни зъби имаш!
Нищо не държа.
Тази пръчка ли си хареса?
Пусни!
Ела! Кротко!
Доскоро майка ми не подозираше, че снимаме филм,
но последния път засегнахме и тази тема.
Тя не искаше да участва. Уважих решението й и не я насилих.
Вече разговаряме за снимките, без да се чувстваме неловко.
Настоящият външен вид на Марвин достигна тавана на моя толеранс.
Не съм във възторг от ситуацията,
но нямам правото да определям кой как ще изглежда.
Чувствам се абсурдно, но визията на Марвин не ми пречи.
С напредване на процедурите добивам увереност.
Не мога да не се възприемам като транссексуален човек.
Поглеждам в огледалото с мисълта: "Доволен съм. Изглеждам добре".
Отражението продължава да си е мое, а не на някоя друга личност.
Седни!
Точно така! Седни!
Променихме се, откакто дойдохме в Швеция,
а промяната се захранва от нашите преживявания.
С Марвин останахме заедно поради добрата стара причина -
обичаме се.
Досега Марвин не ми е дал основание да престана да го обичам.
- Тук не става. - Татко откри подходящи дървета.
Скъпи, последно опънахме лентата между двете дървета вдясно.
- Насам! - Куба помни мястото.
Вдигни ръцете! И аз не съм усвоил още техниката.
- Готово! - Да махна ли горното въже?
Не, стига да не се обеся на него.
Ще ми е по-удобно, ако си преместя ръката. Така!
Върви до мен!
Проблемът е, че лентата се клати под краката ми.
- Търси се техничност. - Знам.
В началото умирах от страх.
Какво да кажа на Иван? Как да обоснова избора си? Кога?
Накрая Иван се оказа човекът,
който ме подкрепи в най-голяма степен.
Без него трансформацията щеше да ме измъчи.
- Ще те държа за джоба. - Не, недей!
Приближи се, за да се опра на теб!
- Ще паднеш. - Несъмнено!
Но пък се уредих с опора! Ще стане!
Сгъни коленете и придвижи торса напред!
Гледай напред и нека дланите ти сочат нагоре!
Точно така!
Продължавай! Прехвърли тежестта на пръстите!
Предлагам една игра!
- Давам ти бележник. - Добре.
Напиши пет изречения като варианти за финал на историята ви с Иван.
- Трябва ли да намесвам Иван? - Да, той е твоето семейство.
Добре. Ще има да ближа рани!
Първо предположение:
"Морска вила, куче, излежаваме се. Берем ядове със здравето,
но се храним нормално и си правим разходки по плажа".
Представям си щастливия, бавен и безбрежен ход на старините.
Втори вариант: "Апокалипсис - муден или светкавичен.
С Иван съжителстваме като отборни играчи".
- Имаш мак между зъбите. - Знам. Вода, моля!
Падна голям смях,
когато ти гледа онзи футболен мач.
Не си го и помисляй!
Да не си посмял!
Трета възможност: "Всеки от нас живее с нов партньор
и се виждаме само по рождени дни".
Година по-късно Марвин и Иван все още са заедно.
Превод ДОРА ЦВЕТАНОВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО