- Bună dimineața, domnule! - Chumpi.
- Ce? - Ai grijă.
- Respect. Mersi, Carlitos. - Poftiți, dle.
Bună dimineața, Carlitos!
Ți-a plăcut ce playlist ți-am trimis? Sau era prea sinistru?
Vreau și eu cafea, te rog.
- Ce-i cu fețele astea? - N-am dormit. Mersi, Carlitos.
Deloc.
Toată noaptea am auzit "bum". Nici măcar nu era "bum", ci mai degrabă...
- Mai degrabă... - Chumpi, încetează!
Nu...
- Nu tu te plângeai? - Ba da.
- Cine o fi fost? - Cum cine?
Bună dimineața!
- La naiba, cumnate... - Fede.
Măi să fie, omule!
Cu cine ai fost? N-am închis un ochi toată noaptea.
Aș fi vrut eu, cumnate.
Dacă nu tu, atunci cine?
Mama mea?
- Nu! - Ba da.
Ce scârbos! Nu!
Ding, ding! Mama și-o trage.
- Termină, Rafaela! - Omule!
Ce credeați, fraierilor? Că l-a adus pe tip ca să-i tundă iarbă?
- Gata! - Gata!
Și ce dacă mama și-o trage? Poate că așa se calmează.
Orgasmele fac minuni. Nu-i așa, cumnate?
Dacă vrei o hartă, pot să ți-o desenez.
Mie? Nu e nevoie.
Cunosc toate căile
prin care să obțin aprobarea iubitei mele.
Putem să nu mai vorbim despre asta în timp ce mâncăm?
Nu se vorbește de orgasme la micul-dejun?
Nu e distractiv să vorbesc despre mama, care...
- Și-o trage? - Da, fato, care și-o trage.
Cu un necunoscut, chiar în weekendul în care depunem cenușa tatei.
- Ești de acord, nu? - Da.
Invidios.
Poftim?
Scuze, m-am înecat cu un totopo tare.
Cumnate, vezi că te scot din echipa de polo.
Poftim!
Ia niște pâine, ca să te simți mai bine. Hai!
Ce enervant!
GHINION
Dragule, mă faci să cad!
Mă înecam.
- Ia aer! - Am încercat, dar nu pot.
Am un muc?
Bună dimineața!
- Bună dimineața, soacră! - Ce zi minunată!
Nici măcar un nor.
Sunteți foarte drăguți.
În ce loc frumos m-ai adus!
Încă n-ai văzut nimic.
Foarte frumos, într-adevăr.
Ce faceți? Bună dimineața!
Majestate.
Alteța ta regală de Culiacán.
- Regele Creveților. Bună dimineața! - Prințe.
- Te rog. - Nu, te rog.
Dragule!
Nu ai de gând să spui nimic?
- Ce vrei să fac? - Nu știu. Ceva.
Cine vine?
N-ai mai văzut un elicopter?
Mulțumesc.
- Carlitos, ce mai faci? - Bun-venit, dle!
Frățioare! Am sosit!
Bună!
- Ini. Ciumpi. Salutare! - Bună, Andres!
Ce mai faci?
Fede! Federico.
Dragule, una e să vină Andres, alta e să aducă prieteni.
- Asta nu e o petrecere. - Mamă. Gândește-te la ce-ai zis!
Bună, Camila!
- Salut! - Frățioare.
Frățioare!
- Ce mai faci, omule? - Bine, tu?
Marie Claire.
Bună!
Frumoasa asta zicea că n-a fost în Mexic de ani de zile,
așa că am vrut s-o aduc în paradis.
- Bun-venit! Dacă-ți trebuie ceva, spune! - Mersi.
Auzi, ai o clipă?
- Pot? - Da, desigur.
BĂRBAȚII ÎMI EXPLICĂ LUCRURI
"Niciun bărbat nu-și cere scuze
"că mi-a explicat greșit lucrurile pe care eu le știu, iar ei nu."
E bună.
Rafaela.
- Marie Claire. - Îmi pare bine.
Încântată.
- Bună! - Bună!
Nimic, omule. Nimic.
Din cauză că a durat așa mult să ne scoată din lift,
până la urmă am început să vorbim
și a fost ca și cum eram prieteni dintotdeauna.
Am profitat de moment ca să-i spun: "Harry, omule,
"dacă chiar o iubești, trebuie să faci totul pentru ea."
Așa că se uită la mine serios și zice...
- Taci! - "Mersi, Michi.
"Ai dreptate. O să mă însor cu ea."
Și poftim! Acum trăiesc fericiți până la adânci bătrâneți.
Eu nu ratez. Nici măcar una.
- Să vedem. - Și apoi?
Nu fi ticălos, mereu mă lași în suspans.
Dragule, nu mai insista cu asta!
Trebuie să facem totul pentru dragoste, ginere.
Chiar și imposibilul. Noroc!
Scuze, al cui văr ești tu? Am uitat.
- Al Constanzei. - Grecoaica?
Ciudat! Credeam că nu are veri.
- Constanza, cea... - Cea grasă.
Am fost cu ea la Santorini cu toată familia și...
- Nu te-am văzut. - Ce nebunie!
- Da. - Nu e Constanza grecoaica.
E Constanza olandeza, vară de gradul doi cu prințul moștenitor al Norvegiei,
a cărui a doua soție era Delfina de Braganza, nepoata lui Filip al Belgiei.
Își petrec vara în Normandia, căci insulele grecești sunt îngrozitoare
și insuportabil de aglomerate.
- Ai fost doar, nu? - E greu să ții evidența
familiilor ăstora europene...
- Nu. - Foarte complicat.
Asta a fost.
- Haide, e rândul tău! - Chiar acum veneam, la țanc.
- Să vedem! - Să vedem!
Aici. Așa.
- Piciorul ăsta în față? - Da, așa e perfect.
- Au terminat? - Îmi ții ăsta?
- Stai! - Așa.
Bine.
- Cheia... - Da.
Bravo!
Mersi.
Nu. E rândul meu.
Da, e bună. Am văzut-o.
- Măi să fie! - Da!
- Cine e șefa? - Foarte bine.
- Cine e șefa? Cine? - Bine.
- Era de probă. - Probă!
Hai să jucăm iar pe echipe. Bine?
- Jucăm pe bune? - Mișto. Chumpi!
- Haide, Chumpi! - Hei.
- Bine, deci... - Vin.
- Încep eu. - Ești gata să câștigi, Chumpi?
- Ce e? - Mi-a amorțit piciorul.
Voi doi. Tu ești cu mine, frumoaso.
- Ce? - Parcă am zis că sunt cu Fede.
Îmi pare rău, Andrew, dar azi fac echipă cu iubita ta.
Pe bune, omule?
- Bine, apoi urmez eu, da? - Urmezi tu.
Evident.
Nu sunt iubita lui.
Scuze.
- Cum o învingem pe sora ta? - Nu, ascultă.
- Ea mereu acționează în forță. - Bine.
Lasă totul pe mine!
- Ești sigură? - Normal!
- Normal.
Fede, ți-au căzut astea.
Sunt ale tale.
Ușurel, Fede.
Da!
Poți s-o faci, dragul meu!
Îmi pare rău, omule. Ce s-a întâmplat? Nu te poți concentra azi?
Nu fi prea încântată, abia am început.
- E rândul meu. - Iubitule!
Fir-ar să fie, Chumpi! Ia lucrurile în serios, te rog!
Am un braț mai lung decât celălalt.
- Încerc cu brațul stâng. - Fără scuze!
O să vezi, cu brațul stâng...
- Hai, frumoaso! - Să vedem ce-ai învățat!
Păcat că l-ai ales pe Fede, fiindcă mereu câștig eu.
Lasă-mi puțin spațiu, te rog.
Hai, frumoaso! Haide!
Hai!
Hai, echipă!
Hai! Dă-i drumul!
Victorie!
Doamne!
Am zis "victorie" înainte de vreme.
- Ești bine? - Ești bine, dragule?
- Da, perfect. - N-am pățit nimic.
Doamne!
Sunt bine.
Ești bine?
Tu ești bine?
Fede?
- Fede! - La naiba!
Fede.
Pleacă! Nu vreau să vorbesc.
Scuze, am crezut că ești...
Intră!
Scuze. Ți-am adus ăsta. Mă simt prost.
Iartă-mă, serios. Ești bine?
Da.
Adică, nu știu. Nu sunt bine.
O zi nasoală. Sau o săptămână. Toată luna a fost nasoală.
Îmi dai voie?
Da.
Plânge-te, dacă vrei. N-o să spun nimănui.
Nu știu ce naiba a apucat-o.
Tata n-a murit nici de două luni. Efectiv, am venit să-i împrăștiem cenușa.
Parcă a uitat de el. Adică...
Într-adevăr, tata nu era cel mai bun om din lume, dar...
Dar era tatăl tău.
Și l-a găsit imediat pe fraierul ăla.
Scuze. Te deranjez cu drama mea familială.
Ai încercat să vorbești cu ea?
Să vorbesc?
Cu femeia aia nu se poate vorbi.
Ai putea să încerci. Nu cred că vrei s-o pierzi și pe ea.
Nici nu știu cu ce să încep.
Păi...
Ai putea să începi spunându-i...
Ai putea să-i spui ce crezi despre tipul ăla.
Cum te face să te simți.
Cineva mi-a spus odată
că lucrurile care vin din inimă își găsesc mereu locul potrivit.
Păi...
Îți las ăsta, dacă vrei.
Bine.
- Scuze. - Sunt bine.
- Nu, pe bune. Scuze. - Jur că sunt bine.
Știi ce ți-ar putea face bine? Să pui ceva cald acum.
Eu mă duc la jacuzzi. Poți să vii și tu, dacă vrei.
- Gândește-te! - Sună bine.
Ne vedem diseară.
Auzi! Mulțumesc.
Hei, frumoaso!
- În sfârșit, te-am găsit! - Mă căutai?
Da, te caut peste tot de jumătate de oră.
Am o idee.
Ce-ar fi să ne punem costumele de baie
și să bem sticla asta de vin împreună?
Cum să spun oare?
- Avem o chimie grozavă. - Da.
- Nu-i așa? Și eu simt la fel.
Dar ca frați.
Bine.
Dacă mă lași să te sărut, o să-ți dai seama că nu suntem ca frații.
O să fie un sărut beton. Un sărut...
Ar fi puțin stânjenitor, dar...
Dintotdeauna mi-am dorit un frate.
E de bine!
Înveselește-te!
Acolo.
Acolo?
- Acolo. - Așa e bine?
Acolo.
Nu.
- Acolo. - Așa e bine?
- Da, acolo. - Acolo?
Cina.
Bună!
Bună seara. Mamă!
Pot să vorbesc cu tine?
Singuri.
Michi, ne lași?
Da, sigur.
Ce e? O noapte grea?
Da.
Și pentru mine la fel.
Mă îndoiesc că noaptea ta e mai rea decât a mea.
De ce? Ce s-a întâmplat? Vrei să vorbești?
Nu.
Da.
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Știi ce a spus Marie Claire?
- Ce? - Că mă vede ca pe un frate.
- Ca pe fratele ei, la naiba! - Ce crudă, nu-i așa?
Vă înțelegeați bine la petrecere.
Nu-i așa? Credeam că e ceva între noi.
Mă înșel? Sau sunt doar un dobitoc?
Nu spune niciodată asta.
Chestia e că...
Fata aia are o anumită atracție, nu?
Ca și cum te doare stomacul când o vezi.
Da. Exact asta simt. Aici.
Ți-ar plăcea să-i ghicești culoarea preferată.
Să te trezești cu ea, să-i faci micul-dejun.
Să plimbați împreună un câine.
Da, vreau toate astea cu ea.
Și știi ce e ciudat?
Abia am cunoscut-o și cred că o iubesc.
Lucrurile care vin din inimă își găsesc mereu locul potrivit.
Mamă...
Mâine este înmormântarea tatei.
Înțeleg că fiecare gestionează lucrurile diferit,
și că asta te-ar putea elibera, într-un fel.
Dar simt că nu te gândești la noi, la procesul nostru.
Toate astea mi se par o nebunie.
Cred că ți-ai pierdut mințile.
N-am încredere în el.
- Îmi fac griji că vrea... - Nu. Uite.
În primul rând, n-ai de ce să-ți faci griji.
Știu să am grijă de mine. Ultimul lucru pe care-l vreau e să vă rănesc.
Dar asta e casa mea, Fede. Sunt femeie matură, am nevoi...
Mamă! Mamă, te rog.
- Te rog. - Gata!
Tu ai vrut să vorbești.
- Ca între adulți, nu? - Da, dar scutește-mă de detalii.
Bine.
Mâine n-o să-l vezi deloc.
Îți promit.
Ești mulțumit?
Da.
Pot să-ți spun un secret?
Am văzut-o apropiindu-se de Fede.
Iar el e prietenul tău.
Nu știu, dar nu se face așa ceva.
Un lucru.
În satul meu, când placi pe cineva,
din inimă,
prietenii trebuie să respecte asta.
Să respecte. Dacă nu, s-a terminat.
Așa că du-te să vorbești cu Fede
și spune-i s-o lase în pace.
E simplu.
Da.
Vorbește cu el!
Mulțumesc, Michi. Mulțumesc.
E ultima oară când luăm mașina.
Salut! E totul în regulă?
- Bună seara! - Bună seara! E totul în regulă?
Vreți ceva de băut?
- Fede, gata! - Uau!
Nu poți avea totul mereu.
- Dar... - E rândul meu, nemernicule!
Despre ce vorbești?
Marie Claire, dobitocule.
Sunt 99,5% sigur că o iubesc.
Nu zic 100%, fiindcă abia am cunoscut-o.
Dar, când o văd, simt ceva în adâncul meu
și vreau... Vreau să...
Vreau să plimb câini cu ea, știi?
Fă-o!
Nu te da la ea, pentru că e dragostea vieții mele.
Nu mă dau la ea, bine?
Te iubesc, omule.
Bine.
Bună dimineața!
- Bună dimineața! - Ce frumoasă ești!
Trebuie să vorbim.
- Da? - Mă gândeam...
Astăzi e o zi delicată pentru familie.
Pentru liniștea tuturor, ar fi mai bine să nu te vadă.
Doar azi.
Desigur.
Înțeleg, evident. E ceva foarte personal.
Nu e locul meu. Stai liniștită, e-n regulă. Te aștept.
Fede mi-a spus ceva.
Atunci când lucrurile vin din inimă,
mereu își găsesc locul potrivit.
Nu știu, m-a pus pe gânduri.
De unde vine asta?
Poate că ne grăbim prea tare.
- Nu mai sunt de așa ceva. - Nici eu.
Dar ne-am distrat. Ne-am simțit bine.
Ce-i rău în asta? Ascultă-mă.
Cine e cine aici?
Cine ne poate spune cine să fim?
Cine poate judeca ce facem? Noi...
Luăm propriile decizii. Gata cu judecata.
Suntem fericiți. Suntem bine. Suntem aici azi.
- Da. - Suntem noi.
- Mâine nu există. - Știu.
Dar azi trebuie să stau cu familia mea.
Bună, frumusețe!
Hai, ia-l!
"Lucrurile care vin din inimă își găsesc mereu locul potrivit."
Despre ce vorbești?
Eu ți-am scris fraza asta într-o scrisoare, când aveam 16 ani.
Nu, nu-mi amintesc.
Ești atât de falsă!
Julio, lasă-mă să trec! Trebuie să-mi iau motocicleta.
Camila este o femeie deșteaptă.
La un moment dat,
o să-și dea seama că ești bun pentru un singur lucru.
Dacă îmi dai voie...
Julio, nu! Ce faci? Dă-mi drumul!
Sper să te distrezi de minune.
Julio! Deschide naibii ușa! Julio!
- Sigur? Nu vreau să fac accident. - Le-am verificat.
- Nu pot să pun mai mult... - Cea din spate?
Da.
Și aici? Frânele?
Sunt perfecte. Chiar eu am pus lichidul.
- Mersi. - O să fii bine.
Nu, te asigur.
Ce se întâmplă, Fede?
Să vedem. Bunicul tău era motociclist.
La fel și tatăl tău. Pentru tine, e chestiune de a vrea să fii.
- Vrei sau nu? - Da.
Atunci, ia-ți afurisita de motocicletă!
Julio! Deschide nenorocita de ușă!
Julio, deschide!
Vii? Suntem la motociclete.
Fir-ar al naibii!
- Mai știi când ai căzut de pe stâncă? - Nu.
Cum poți să nu-ți amintești?
Plouase.
Eram pe motociclete și am dat de niște noroi.
Tata a trecut primul, apoi eu,
dar tu ai rămas pietrificat.
Atunci, tatăl nostru, răbdător și înțelegător cum era,
a început să țipe: "Prinde tupeu!"
Fir-ar să fie.
Ai ajuns să te rostogolești de pe stâncă și ai rămas acolo, jos,
ghemuit, fără să te miști. Plângeai întruna.
A trebuit să te duc pe motocicleta mea. Nu-ți amintești?
Rafaela l-a salvat pe prinț. Ca întotdeauna.
E trist că nici azi nu poți lua lucrurile în serios.
A fost o glumă.
De ce trebuie să fii așa crudă? Exact ca tata.
Să mergem!
Au plecat de mult?
Nu cred că îi puteți ajunge din urmă, dră.
Unde e nenorocitul ăla?
- Șeful? - Ce?
A murit, dră.
La naiba!
Uau! Totul arată grozav.
Juanita, Rosita, bună ziua!
Bucătăria a fost dintotdeauna locul miracolelor.
Mereu mi-am dorit să fiu bucătar, Carlos.
Tu?
Mereu ai vrut multe lucruri, dar nu ești nimic.
Ești mincinos.
Ești manipulator.
- N-ai boașe. - Dar tu?
Un șarpe fără inimă. O scorpie în blană de oaie.
Ce-i cu violența asta?
Multă violență. Nu e-n regulă.
Ar trebui să vorbim ca adulții.
- Hai să vorbim! - Și civilizate.
- Civilizate. - Da?
Bine.
Să nu îndrăznești!
N-ai suflat în lumânări.
Mi-am petrecut toată viața încercând să te uit!
Gata!
Ești cel mai rău lucru care mi s-a întâmplat vreodată!
Unde ești? Unde?
Sunt aici.
La naiba!
Ești ca o piatră. N-ai inimă.
Tot ce știi despre dragoste eu te-am învățat.
Tu nu mă mai cunoști!
Cum te-ar putea iubi cineva dacă tu nu te iubești?
Știi doar să rănești oamenii, Victoria.
Nu mă cheamă Victoria!
Sunt Marie Claire.
Tata mă aducea aici des când eram mică.
Îi plăcea mult râul, pentru că...
zicea că a sta nemișcat e ca și cum ai fi mort.
Draga mea...
Fratele tău...
Mulțumesc, mamă.
Mulțumesc, Rafaela,
dar el nu și-ar fi dorit să vorbim despre trecut.
Tatăl meu
a fost un om care era mereu cu un pas înainte.
Mereu privea către viitor.
Și cel mai bun fel de a-l onora
este să mergem înainte.
Să lucrăm din greu în fiecare zi.
Ca să căutăm moduri de a ne reinventa.
De a inova.
Tata ne-a învățat să facem lucrurile chiar dacă ne era frică.
Frică de a cădea sau...
Sau frică
de a urca din nou pe motocicletă.
Tatăl meu n-a fost cel mai iubitor om din lume.
Dar ne iubea. Și așa trebuie să ne amintim de el.
Mulțumesc.
Te rog.
Full de dame. Ce mână bună!
Dar...
Careu de nouari.
Promisiunea e promisiune, Carlos. Iau Château Margaux.
Domnilor, vă lăsăm. O seară plăcută! Mă scuzați.
Nu fi trist, șefu'.
Pedro a jucat mereu prost la poker.
Tatălui vostru îi plăcea să blufeze.
Și tarta de zmeură?
A avut loc un mic accident la bucătărie, dnă.
Gringo știa că are mână proastă, desigur.
Și i-a dat drumul.
A zis: "Dacă pierzi, trebuie să traversezi strada Reforma
- "... gol pușcă." - Nu!
- Și a pierdut! - Nu!
Îmi amintesc când a obținut licența de pilot.
N-a obținut-o.
- A cumpărat-o, draga mea. - Da.
Chestia e
că a insistat să ne ducă la Acapulco în avionul lui.
Când să ajungem,
și-a dat seama că a uitat să bage suficient combustibil.
Așa că am ajuns să aterizăm la a 14-a gaură a pistei de golf.
Dacă n-ar fi fost malul,
ne-am fi înecat cu toții în lac.
Scuze.
Voiam să spun că tatăl vostru ne făcea mereu să râdem.
Îmi amintiți atât de mult de el!
Da, pentru că suntem un dezastru.
Nu, sigur că nu.
Stai liniștită, mătușă.
Știu povestea asta pe dinafară. Tatăl meu era un dezastru.
Apoi a pierdut totul în fondul Galleon.
După aceea, a pilotat beat un avion și s-a omorât cu mama.
- Sfârșit. - Balbi.
Nu.
El a fost, Julián. Nu eu.
El.
Scuzați-o, știți cum face când se îmbată.
Puteți continua să vorbiți despre tata. Până la urmă, suntem chit.
Amândoi sunt morți.
Mă scuzați.
Părinții lor și-au pierdut toți banii
într-un fond de investiții care s-a dovedit a fi o fraudă.
Întreaga înșelătorie a fost știre internațională.
O grămadă de prieteni pe care-i știm și-au pierdut acolo toți banii.
Bieții de ei!
- Ești bine? - Da, scuze.
Hei!
Ce ai?
- Da, nu, scuze. - Ce e?
Mi s-a făcut puțin rău.
- Mă duc să mă culc. - Vin cu tine.
Nu. Pot să mă duc singură.
Marie Claire.
Pentru Federico!
Noroc!
- Noroc! - Noroc!
Ce ai?
Hei, ce ai?
De ce plângi?
În familia asta, dacă faci o greșeală, te crucifică.
Toți sunt niște prefăcuți.
În tot timpul ăsta, ne-au dat la o parte.
În primul rând, pentru ceva ce n-a fost vina noastră.
Și în al doilea rând, s-a întâmplat acum 15 ani.
Îmi pare rău pentru ce-a fost la cină.
Am avut un fel de...
O amintire.
Am ieșit dintr-o relație complicată.
Te înțeleg. E povestea vieții mele.
Oameni toxici.
Și cum ai reușit să ieși?
Călătorind, sincer.
Am fost din Maroc până în Islanda.
Peste tot. Chiar peste tot.
Care a fost locul tău preferat?
Toscana.
Pentru că acolo m-am regăsit.
Și am cunoscut dragostea vieții mele.
Arta.
Nu e ușor să fii eu.
Da, sunt o Urquiza.
Sunt importantă și drăguță.
Dar sunt și puternică și deșteaptă.
Mult mai mult decât cred ei.
Sau nu.
Poate că nu.
Poate că sunt doar o frivolă, bună de nimic.
La fel ca tatăl meu.
Știi care a fost cel mai frumos lucru?
Un cuplu de bătrânei pe care i-am cunoscut au devenit bunicii mei.
M-au învățat să iau lucrurile mai ușor, să trăiesc mai autentic.
Nu știu de ce-ți spun asta. Ce jenant!
Cred că
e ciudat cum un necunoscut îți poate schimba viața.
Se întâmplă câteodată.
Tu ești o luptătoare.
Nu e nimic rău în a ști ce vrei.
Iar tu știi exact ce vrei. Asta contează mult.
Tocmai.
Eu știu ce vreau.
Dar toți sunt atât de ocupați să se uite la Fede, încât eu sunt invizibilă.
Dar am obosit.
Acum toți o să mă vadă.
Uneori, simt că nu-mi găsesc calea.
Ca și cum trăiesc din inerție. Știi?
Dar alteori,
sunt exact în locul în care ar trebui să fiu.
Nu face niciun zgomot,
pentru că ceea ce o să-ți fac o să te sperie.
- Dar o să-ți placă. - Dar...
Dragule, am fost...
Michi?
Subtitrarea: Iulia Rolle
Redactor Anca Tach