-Jó reggelt, uram! -Chumpi!
-Mi van? -Légy már komolyabb!
-Ez csak tisztelet. Kösz, Carlitos! -Parancsoljon!
Jó reggelt, Carlitos!
Tetszett a lejátszási listám? Netán nyomasztó volt?
Én is kérnék kávét.
-Miért ilyen nyúzott az arcotok? -Nem tudtunk aludni. Kösz, Carlitos!
Egy percet sem.
Egész este azt hallgattuk, ahogy döngetnek.
-Valahogy így. -Chumpi, elég!
Most miért?
-Nem te panaszkodtál? -De, igen.
-Kik csinálták? -Na mit gondolsz?
Jó reggelt!
-Imádott sógorom! -Fede!
Na ki vele!
Kivel keféltél? Egy fikarcnyit sem bírtunk szunyálni.
Bár én keféltem volna!
De akkor ki volt?
Hol van anya?
-Ne! -De.
Ez undorító! Ne!
És bingó! Anya kefélt.
-Ne már, Rafaela! -Apám!
Miért, mit hittetek? Hogy füvet nyírni hozta azt a srácot?
-Ne! -Elég!
Amúgy miért gáz, ha kefél? Legalább megnyugszik egy kicsit.
Az orgazmus csodákra képes. Ugye, sógor?
Ha térkép kéne, szívesen rajzolok.
Nekem? Nem kell.
Tudom én jól,
hogy juthatok be a szentélybe.
Muszáj erről beszélgetni kajálás közben?
Tabu az orgazmus reggeli közben?
Nem vicces arról beszélgetni, hogy anya...
-Kefél? -Igen, kefél.
Egy idegennel pont azon a hétvégén, amikor apát örök nyugalomra helyezzük.
-Ugye igazam van? -Ja.
A kis irigy!
Mi van?
Bocsi, félrenyeltem egy totopót.
Hé, sógor! Kiraklak a pólócsapatból!
Na jó!
Egyél egy kis kenyeret, hogy lehiggadj! Rajta!
De fárasztó vagy!
Balszerencse
Drágám, mindig elgáncsolsz!
Megfulladok, szívem.
-Akkor vegyél levegőt! -Próbáltam, de nem megy.
Fika van az orromban?
Jó reggelt!
-Jó reggelt, drága anyósom! -De gyönyörű napunk van!
Egy felhő sincs az égen.
Nagyon csinosak vagytok.
Igazán gyönyörű helyre hoztál!
És ez még nem minden.
Tényleg gyönyörű hely.
Mizújs? Jó reggelt!
Őfelsége!
Culiacán királyi felsége!
-Garnélakirály! Jó reggelt! -Hercegem!
-Kérem! -Nem, én kérem!
-Én kérem! -Nem, én kérem!
Drágám!
Nem is mondasz semmit?
-Mit csináljak? -Nem tudom. Bármit.
Ez meg ki?
Nem láttál még helikoptert?
Köszönöm!
-Hogy vagyunk, Carlitos? -Isten hozta, uram!
Tesó! Megjöttünk!
Helló!
-Ine! Chumpi! Szevasztok! -Szia, Andrés!
Mizu?
Fede! Federico!
Drágám, egy dolog meghívni Andrést, de az teljesen más, ha ő is hoz valakit.
-Ez nem egy buli. -Anya, gondolkozz el azon, amit mondtál!
Üdv, Camila!
-Üdv! -Tesó!
Tesó!
-Hogy vagy, haver? -Jól. Te?
Marie Claire!
Helló!
Azt mondja, már évek óta nem járt Mexikóban,
úgyhogy arra gondoltam, elhozom őt a paradicsomba.
-Isten hozott! Ha bármi kéne, csak szólj! -Köszönöm!
Fede, beszélhetnénk négyszemközt?
-Megbocsátasz? -Persze.
MAGYARÁZKODÓ FÉRFIAK
"Egy férfi sem kért elnézést,
"amiért olyasmit magyarázott helytelenül, amit én jobban tudok."
Jó mondás.
Rafaela vagyok.
-Marie Claire. -Örvendek!
Úgyszintén.
-Helló! -Helló!
Nagyon gyenge.
Olyan sokáig tartott, mire kiszabadítottak a liftből.
Dumálni kezdtünk, és hát,
olyan volt, mintha mindig barátok lettünk volna.
Megragadtam az alkalmat, és azt mondtam neki: "Harry, haver,
"ha igazán szereted, tégy meg mindent érte!"
Majd rám néz komoly tekintettel, és azt mondja...
-Pszt! -"Kösz, Michi!
"Igazad van. Megkérem a kezét."
És tessék! Most boldogan élnek, amíg meg nem halnak.
Én nem hibázom. Egyszer sem.
-Lássuk... -És utána?
Ne csináld már! Mindig van valami csattanó a sztorijaidban.
Hagyd már rá, szívem!
A szerelemért mindent meg kell tennünk, vejem.
Azt is, ami lehetetlen. Egészség!
Te kinek is vagy az unokatestvére? Kiment a fejemből.
-Constanzának. -A görög lánynak?
Fura. Azt hittem, nincs unokatestvére.
-Constanza, a... -A duci csaj.
Nemrég voltam Szantorinin az egész családjával,
-de nem emlékszem rád. -Őrület, mi?
-Aha. -Mert nem a görög Constanza az.
Hanem a holland Constanza, Norvégia hercegének másod-unokatestvére,
akinek a második neje Delfina de Braganza, Fülöp belga király unokahúga volt.
Normandiában szoktak nyaralni, mert a görög szigetek borzasztóak,
ráadásul elviselhetetlenül zsúfoltak.
-Te jártál ott, ugye? -Lehetetlen követni
ezeket az európai családfákat...
-Igen. -Annyira bonyolultak.
Ez az.
-Te jössz. -Pont most akartam dobni. Jól időzítettél.
-Lássuk! -Hajrá!
Így ni. Ez az. Hajolj előre!
-Ez a láb megy előre? -Igen.
-Dobnál még ma? -Megfognád?
-Persze. -Ez az.
Jól van.
-A lényeg a technika. -Oké.
Szép volt!
Köszönöm!
Most én jövök.
Jól tolja. Láttam.
-Na ne! -Igen!
-Na ki a mester? -Szép volt.
-Ki is a mester? Ki? -Jól van már.
-Ez bemelegítés volt. -Persze!
Játsszunk egyet csapatban, oké?
-De most élesben? -Oké. Chumpi!
-Gyere, Chumpi! -Hahó!
-Oké, szóval... -Megyek.
-Én kezdek. -Készen állsz a győzelemre, Chumpi?
-Mi van? -Elzsibbadt a lábam.
Ti együtt lesztek. Te meg velem, szépségem.
-Mi az? -Úgy volt, hogy most Fedével leszek.
Hát, bocsi, Andrew, de ma én leszek a barátnőddel.
Ez komoly?
-De legközelebb én leszek vele. -Legközelebb igen.
Hogyne.
Nem vagyok a barátnője.
Bocsi!
-Na és hogy győzzük le a húgodat? -Figyelj!
-Mindig a tutira megy. -Értem.
Bízd csak rám!
-Biztos? -Kurvára.
-Kurvára.
Fede, ezeket elejtetted.
A tiéid.
Nyugi, Fede!
Ez az!
Mindent bele, szívem!
De kár! Mi van veled? Képtelen vagy koncentrálni?
Egyet se félj! Ez még csak a kezdet.
-Én jövök. -Hajrá, szerelmem!
A kurva életbe, Chumpi! Vedd már komolyan!
De az egyik kezem hosszabb, mint a másik.
-Most a másikkal. -Nincs kifogás!
Figyeld meg, hogy a ballal...
-Gyerünk, szépségem! -Lássuk, mit tanultál!
Kár, hogy Fedével vagy, mert én mindig nyerek.
Kaphatnék egy kis helyet?
Gyerünk! Hajrá!
Hajrá! Adj nekik!
Hajrá!
Hadd szóljon!
Victoria!
Te jó ég!
Úgy tűnik, elkiabáltam.
-Jól vagy? -Jól vagy, szívem?
-Marhára. -Kutya bajom.
Istenem!
Jól vagyok.
Nem esett bajod?
Minden rendben?
Fede?
-Fede! -Basszus!
Fede!
Hagyjál! Nincs kedvem dumálni.
Ne haragudj! Azt hittem...
Gyere csak!
Bocsi! Behoztam ezt. Szörnyen érzem magam.
Úgy sajnálom! Nem esett bajod?
Nem.
Vagyis nem tudom. Nem vagyok túl jól.
Szar napom van. Vagy inkább hetem. Az egész hónap tök szar volt.
Leülhetek?
Persze.
Nyugodtan add ki magadból! Nem mondom el senkinek.
Nem tudom, mi ütött anyámba.
Még két hónapja sincs, hogy apa meghalt. Azért jöttünk, hogy szétszórjuk a hamvait.
És mintha máris elfelejtette volna.
Nyilván nem az apám volt a legjobb ember, de...
De az apád volt.
Kábé két másodperc alatt összejött azzal a birkával.
Ne haragudj! Nem akarlak családi drámával fárasztani.
Nem próbáltál esetleg beszélni vele?
Beszélni?
Képtelenség beszélni vele.
Azért megpróbálhatnád. Nem hiszem, hogy őt is el akarnád veszíteni.
Azt sem tudom, hol kezdjem.
Hát...
Kezdhetnéd azzal, hogy...
Elmondod, mi a véleményed erről a srácról.
És hogy ez milyen érzés neked.
Valaki egyszer azt mondta nekem,
hogy ha őszintén, szívből szólsz, meghallják a szavaidat.
Hát...
Itt hagyhatom neked.
Nem kell.
-Bocsi! -Semmi gond.
-Nem, tényleg sajnálom! -Eskü, jól vagyok.
Tudod, mi tenne jót? Ha valami meleget tennél rá.
Én beugrom a jakuzziba. Gyere, ha gondolod!
-Fontold meg! -Jó ötlet.
Találkozunk este.
Várj csak! Köszönöm!
Szia, szépségem!
-Végre megtaláltalak. -Csak nem kerestél?
De. Vagy fél órán át kajtattam utánad.
Van egy ötletem.
Mi lenne, ha átöltöznénk fürdőruhába,
és együtt meginnánk ezt az üveg bort?
Hogy is fogalmazzam meg?
-Remek köztünk a kémia. -Igen.
-Ugye? Én is így érzem.
De mint testvérek közt.
Értem.
De ha megengednéd, hogy megcsókoljalak, rájönnél, hogy tévedtél.
Káprázatos csók lesz. Olyan csók, ami...
Kicsit kínos lenne,
de mindig is akartam egy bratyót.
Hékás, ez tök jó dolog!
Fel a fejjel!
Ott. Az az.
Itt jó?
-Ott, igen. -Jólesik?
Igen, ott.
Jaj!
-Ott. -Itt jó?
-Igen, ott. -Itt?
Ez a vacsi lesz.
Helló!
Jó estét! Anya!
Beszélhetnénk?
Négyszemközt.
Michi, magunkra hagynál egy kicsit?
Persze.
Mizu? Nehéz volt az este?
Ja.
Hát, dettó.
Nem hinném, hogy rosszabb estéd van.
Miért? Mi történt? Akarsz dumálni?
Nem.
Igen.
Meséld el, mi történt!
Tudod, mit mondott Marie Claire?
-Mit? -Hogy testvérként tekint rám.
-Egy kibaszott testvérként. -De szemét!
Tök jól elvoltatok a bulin.
Ugye? Már azt hittem, alakul valami.
Vajon tévedtem? Vagy ekkora balfasz vagyok?
Ne mondj ilyet!
Az a helyzet, hogy...
Valahogy magával ragad az a lány, ugye?
Görcsbe rándul a gyomrod, ha ránézel.
Igen, pontosan így érzek. Jól körülírtad.
Milyen jó lenne tudni a kedvenc színét.
Mellette ébredni, reggelit csinálni neki.
Együtt kutyát sétáltatni.
Igen. Pontosan. Ilyesmikre vágyom.
És tudod, mi a fura?
Nemrég ismertem meg, és úgy érzem, szerelmes vagyok belé.
Ha őszintén, szívből szólsz, meghallják a szavaidat.
Anya...
Holnap búcsúztatjuk apát.
Tudom, hogy mindenki másképp dolgoz fel egy tragédiát,
és hogy ez bizonyos értelemben felszabadító érzés lehet számodra.
De ilyenkor nem mérlegeled azt, hogy mi hárman hogyan dolgozzuk fel.
Kész téboly ez az egész.
Mintha elment volna az eszed.
Mármint, én nem bízom a kölyökben.
-Attól tartok, nehogy... -Nem. Figyelj!
Először is, nincs mitől tartanod.
Tudok vigyázni magamra. Véletlenül sem akarlak megbántani titeket.
De tudom, mit csinálok, Fede. Felnőtt nőként vannak szükségleteim...
Anya! Kérlek!
-Légy szíves! -Elég!
Te akartál beszélni.
-Felnőttek módjára. Akkor meg? -Kímélj meg a részletektől!
Jól van.
Holnap nyoma sem lesz Michinek.
Megígérem.
Most örülsz?
Igen.
Elárulhatok egy titkot?
Láttam, hogy Fedéhez közeledett.
Pedig ő a barátod.
Nem is tudom, haver. Ilyet nem csinálunk.
Mondok valamit.
Én mindig úgy tudtam, hogy ha szeretsz valakit,
méghozzá szívből,
azt tisztelnie kell egy barátnak.
Tisztelet. Mert ha nincs, akkor vége.
Úgyhogy beszélj szépen Fedével,
és mondd meg neki, hogy hagyja békén!
Ilyen egyszerű.
Igen.
Beszélj vele!
Kösz, Michi! Köszi!
Ez volt az utolsó alkalom, hogy kocsival jöttünk.
Helló! Minden oké?
-Jó estét! -Jó estét! Minden rendben?
Egy italt?
-Állj le, Fede! -Mi van?
Nem lehet mindig minden a tiéd!
-De hát... -Most én jövök, te pöcs!
Miről beszélsz, Andrew?
Marie Claire-ről, te barom!
Úgy 99,5%, hogy szerelmes vagyok belé.
Azért nem száz, mert most ismertem meg.
De amikor meglátom, érzek valamit legbelül,
és szeretnék...
Szeretnék kutyát sétáltatni vele, vágod?
Tégy úgy!
Ne mozdulj rá, mert ő életem szerelme!
Nem mozdulok rá, rendben?
Szeretlek, tesó!
Jól van.
Jó reggelt!
-Neked is. -De gyönyörű vagy!
Beszélnünk kell!
-Igen? -Gondolkodtam,
és ez egy nehéz nap lesz a családunknak.
Mindenkinek az lenne a legjobb, ha nem látnának.
Persze csak ma.
Hogyne, persze. Rendben.
Teljesen érthető. Ez eléggé személyes.
Semmi keresnivalóm itt. De ne aggódj! Várni fogok rád.
Fede mondott valamit.
Ha őszintén, szívből szólsz,
meghallják a szavaidat.
Nem is tudom, valahogy elgondolkodtatott.
Mégis honnan jött ez az egész?
Lehet, hogy túl gyors a tempó.
-Ez nem az igazi énem, Michi. -Nekem sem.
De azért jól éreztük magunkat. Jól elvoltunk.
És az miért lenne baj? Figyelj!
Ki számít itt igazán?
Ki szabhatná meg, kik lehetünk?
Ki ítélhetné meg a tetteinket?
Mi hozzuk meg a döntéseinket. Itt nincs helye ítélkezésnek.
Boldogok vagyunk. Jól megvagyunk. És itt vagyunk.
-Igen. -Önmagunk vagyunk.
-Nem számít a holnap. -Tudom.
De a mai napot a családommal kell töltenem.
Szervusz, szépségem!
Jól van, vigyed csak!
"Ha őszintén, szívből szólsz, meghallják a szavaidat."
Te meg miről beszélsz?
Ezt én írtam neked egy levélben még 16 éves koromban.
Sajnálom, de nem rémlik.
Milyen kis álszent vagy!
Julio, állj félre! A motoromért megyek.
Camila okos nő.
Előbb vagy utóbb
úgyis rájön, hogy csak egyvalamiben vagy jó.
És ha most megbocsátasz.
Julio, ne! Mit művelsz? Eressz el!
Remélem, élvezni fogod. Jó szórakozást!
Julio! Nyisd ki azt a kibaszott ajtót!
-Biztos? Nem akarok balesetet szenvedni. -Ellenőriztem.
-Többet nem tehetek... -A hátsóra?
Igen.
És a fékek?
Tökéletesek. Magam gondoskodtam róluk.
-Köszönöm! -Nem esik baja.
Garantálhatom.
Mi a baj, Fede?
Lássuk csak! Nagyapád rendszeresen motorozott.
Az apád úgyszintén. Számodra az a dilemma, te is akarsz-e motorozni.
-Akarsz vagy nem? -Akarok.
Akkor pattanj fel arra a nyavalyás motorra!
Julio! Nyisd ki azt a rohadt ajtót!
Julio! Nyisd ki!
Nem jössz? A mociknál várunk.
Bassza meg!
-Emlékszel, amikor lezuhantál a szirtről? -Nem.
Hogyhogy nem emlékszel?
Szakadt az eső.
Épp motoroztunk, és belehajtottunk a sárba.
Apa ment előre, aztán én,
te meg totál leblokkoltál.
Így hát apa, a maga türelmes és megértő stílusával
azt üvöltötte: "Legyél végre-valahára tökös!"
Rohadt életbe!
Te meg gurultál le a szirtről, aztán megálltál,
és összegörnyedve sírtál, és csak sírtál.
Nekem kellett levinnem téged a motoromon. Nem emlékszel?
Rafaela megmentette a herceget. Mint mindig.
Milyen szomorú, hogy még ma sem tudsz semmit komolyan venni.
Csak vicceltem.
Miért kell ilyen kegyetlennek lenned? Tisztára olyan vagy, mint apa.
Indulás!
Rég elmentek már?
Nem hinném, hogy utolérhetné őket, kisasszony.
Hol van az a rohadt szemétláda?
-A főnök? -Tessék?
Ő már meghalt, kisasszony.
A büdös picsába!
Hűha! Ez ám az ínycsiklandó látvány.
Juanita, Rosita! Szép jó napot!
A konyha már csak a csodák helyszíne.
Mindig is séf akartam lenni, Carlos.
Te...
Mindig nagyravágyó voltál, de nem érsz te semmit.
Hazug vagy.
És manipulatív.
-Nincs vér a pucádban. -Mi a helyzet veled?
Egy szívtelen kígyó vagy. Egy báránybőrbe bújt ribanc.
Miért vagy ilyen erőszakos?
Ejnye! Nem szép dolog.
Beszéljünk felnőttek módjára!
-Jól van. -Civilizáltan.
-Legyen. -Oké?
Oké.
Ne merészeld!
Fújd el a gyertyákat!
Egész életemben téged próbáltalak elfelejteni!
Elég!
Te vagy a legrosszabb dolog, ami valaha történt velem!
Merre vagy? Hol bujkálsz?
Itt vagyok.
Faszom!
Olyan vagy, akár a kő. Nincs szíved.
Mindent tőlem tanultál a szerelemről!
Julio, te nem ismered az új énemet!
Hogy is szerethetne bárki, ha nem szereted önmagad?
Csak ahhoz értesz, hogyan árts másoknak, Victoria!
Az én nevem kurvára nem Victoria!
Marie Claire vagyok.
Én Marie Claire vagyok!
Apa gyakran elhozott ide kiskoromban.
Nagyon szerette a folyót, mert...
számára a tétlen ember halott volt.
Szívem...
A bátyádé a szó.
Köszi, anya!
Kösz, Rafaela,
de szerintem apa nem akarná, hogy a múltról beszéljünk.
Az apám
olyan ember volt, aki mindig egy lépéssel előrébb járt.
Mindig a jövőbe tekintett.
És úgy tudjuk igazán megtisztelni őt,
ha továbblépünk.
Minden nap keményen dolgozunk.
Megpróbálunk megújulni.
Újat alkotni.
Apa azt tanította, hogy merjünk az ijesztő dolgokba is belevágni.
Akár attól féltünk, hogy elbukunk, vagy...
Attól féltünk,
hogy visszaüljünk a motorra.
Apa nem gyakran mutatta ki a szeretetét.
De szeretett minket. És az a dolgunk, hogy így emlékezzünk rá.
Köszönöm!
Légyszi!
Dáma full. Nem gyenge.
Ez viszont...
egy kilences póker.
Ígéret szép szó, Carlos. Ez az üveg Château Margaux az enyém.
Uraim, én most megyek. Szép estét! Elnézést!
Ne búsuljon, főnök!
Pedro nagyon gyenge pókerjátékos volt.
Apátok imádott blöffölni.
És a málnatorta?
Volt egy kis baleset a konyhán, asszonyom.
Persze tudta ám, hogy gyenge lapja van.
De mégis megjátszotta.
Azt mondta: "Ha veszítesz, át kell menned a Reformán
-"egy szál semmiben." -Na ne!
-És vesztett! -Ne!
Jól emlékszem, amikor megszerezte a pilóta engedélyét.
Nem érdemelte ki.
-Megvásárolta, kedvesem. -Igen.
A lényeg az,
hogy mindenáron el akart vinni minket Acapulcóba a gépén.
Nem sokkal landolás előtt
feltűnt neki, hogy kevés üzemanyagot töltött a tartályba.
Úgyhogy a golfpálya 14. lyukánál sikerült leszállnunk.
Ha nincs ott az a bunker,
mind vízbe fulladtunk volna!
Sajnálom!
Arra akartam célozni, hogy az apátok mindig megnevettetett minket.
Mindketten őrá emlékeztettek.
Hogyne! Hiszen mi is csődtömegek vagyunk.
Jaj, dehogyis!
Ne aggódj, nénikém!
Jól ismerem ezt a sztorit. Apa kész katasztrófa volt.
Később mindent elbukott a Galleon Alapítvánnyal.
Majd piásan felszállt egy géppel, és kinyírta magát meg anyát.
-Vége. -Elég!
Nem.
Ezt ő tette, Julián. Nem én.
Ő.
Ne haragudjatok! Tudjátok, milyen, amikor iszik.
Nyugodtan beszélhetsz tovább apánkról. Elvégre kvittek vagyunk.
Mindketten halottak.
Elnézést!
A szüleik az összes pénzüket elvesztették,
hála egy befektetésnek, amiről kiderült, hogy kamu.
Az átverés bekerült a nemzetközi hírekbe is.
Egy csomó másik barátunk is bukta a pénzét.
Szerencsétlenek.
-Jól vagy? -Igen, bocsi!
Hé!
Mi az?
-Ja, semmi. -Valami baj van?
Kicsit rosszul érzem magam.
-Lefekszem. -Elkísérlek.
Nem. Egyedül is megoldom.
Marie Claire!
Federicóra!
Egészség!
-Egészség! -Egészség!
Mi a baj?
Hahó, mi a baj?
Miért sírsz?
Ha ebben a családban elkövetsz egy hibát, menten keresztre feszítenek.
Pedig mind megjátsszák magukat.
Szépen félresöpörtek minket.
Először is, olyasvalamiért, ami nem a mi hibánk volt.
Másodszor pedig, annak már 15 éve.
Sajnálom, ami a vacsoránál történt!
Beugrott...
egy emlék.
Nemrég ért véget egy elég bonyolult párkapcsolatom.
Megértem. Erről szól az életem.
Toxikus emberek.
Hogy sikerült kilábalnod belőle?
Utazással, lényegében.
Marokkóból Izlandra repültem.
Mindenhová. Szinte mindenhová.
Melyik hely tetszett a legjobban?
Toszkána.
Mert ott sikerült rálelnem az igazi énemre.
Megismertem életem szerelmét.
A művészetet.
Nem könnyű önmagamat adnom.
Bizony ám, hisz Urquiza vagyok.
Fontos vagyok és csinos is egyben.
De ugyanakkor erős és okos is.
És sokkal több vagyok, mint hinnék.
Vagy mégsem.
Talán mégsem.
Talán csak felszínes vagyok és mihaszna.
Akár az apám.
Tudod, mi volt a legszebb?
Megismertem egy idős házaspárt, akik afféle pótnagyszüleim lettek.
Megtanították, hogy lassan kell haladni, és hamisítatlan életet kell élni.
Nem tudom, miért mesélem el. Ez olyan kínos!
Szerintem
elég vicces, hogy egy vadidegen is képes megváltoztatni az életedet.
Néha ez is megesik.
Te egy harcos vagy.
Nincs abban semmi rossz, ha tisztában vagy vele, mit akarsz.
És te tisztában vagy vele. Ez rengeteget számít.
Így van.
Tudom jól, mit akarok.
De annyira Fedére összpontosul a figyelem, hogy engem észre sem vesznek.
És már belefáradtam.
Most majd észre fognak venni.
Néha olyan, mintha nem találnám az utamat.
Mintha valaki csak úgy vonszolna magával. Érted, mire gondolok?
De van olyan is,
hogy pontosan ott lyukadok ki, ahol kell.
Semmi hangoskodás!
Mert amit most teszek, még megrémíthet.
-De tetszeni fog. -De én...
Drágám, arra gondoltam...
Michi?
A feliratot fordította: Tulik Dániel
Kreatív supervisor: Hegyi Júlia