Salut, omule! Bună dimineața!
Salut!
Mulțumesc.
Delicios. Mersi.
Da, iau camera 403, cu vedere la ocean.
Îmi cer scuze. Cardul a fost refuzat la plată.
Apare că trebuie distrus.
Rebeca, nu-i așa?
Mă gândesc, acum...
Cum ne putem ajuta reciproc?
Lasă-mă o clipă să verific.
Mersi.
Ghinion
VICTORIA SIMONIAN SUSPENDATĂ
FRAUDĂ DE MILIOANE DE DOLARI CU FONDUL GALLEON
AMERICA LATINĂ vs. SIMONIAN
DE LA: REBE
Salmerón, nu-i așa?
Nu, dră, n-am pe nimeni cazat cu numele Salmerón.
Ba da. L-am văzut, în camera 147.
Are aproximativ 1,82 m, 30 de ani, chipeș.
Probabil e singura lui calitate, știi deja.
Nu, sunt sigură.
Nu avem pe nimeni cu numele Salmerón.
RECEPȚIE
El este?
Nu.
Dră, nu-mi puteți lua telefonul.
Michi...
- Dră... - V-ați tras-o?
Excepțional, nu-i așa?
- Păi... - Adică,
majoritatea nici nu știu ce e clitorisul, dar el a fost atent la educație sexuală.
Eu...
Calmează-te. Respiră.
Îți propun ceva.
Dacă mă ajuți,
n-o să-i spun șefului tău.
Poliția!
Unde sunt cheile? Deschide!
Idioți!
Caută pe balcon!
Gunoiule! Așa îmi doream să te găsesc.
Domnilor, cu demnitate, vă rog.
Pot măcar să-mi pun pantalonii?
Spre deosebire de contemporanii lui,
pictorul Prida a reprezentat o revoluție, și nu doar în arta mexicană.
Și-a exprimat identitatea și trecutul pre-columbian
- ... experimentând cu... - E o greșeală.
Asta se-ntâmplă dacă nu plătești.
- Dă-mi jos cătușele. Nu sunt infractor. - Nu.
- Ce rușine! - Te ascundeai.
Asta e rușinos. Mergi!
Ce nenorocită!
... primul care a depășit 10 milioane de dolari la o licitație internațională.
Nu...
Cine a avut ideea genială de a folosi lumânări din plastic?
Vântul le stinge.
Nu, vreau ceară.
- Ocupă-te, te rog. - Da.
Ce-i asta?
Nu, o lebădă. Omoar-o!
Nu vreau să pară Sanborn Café.
Acolo sunt două scaune scorojite care trebuie schimbate, te rog.
Alo?
Un apel cu taxă inversă de la un deținut de la Penitenciarul Martin, Florida.
Tati.
Ce faci?
Mă pregătesc de o petrecere.
PENITENCIARUL MARTIN - FLORIDA, SUA
Ce-i asta?
Enrique Iglesias.
Tu și sora ta îl ascultați când vă aranjați.
Tată...
Sunt bine, draga mea.
Ba nu.
Ai nevoie de un medic adevărat.
Și nu mai mânca porcăriile alea. Îți jur că te scot de acolo.
Victoria, ce pui la cale?
Ai ispășit jumătate din pedeapsă. Cu jumătate de cauțiune, ești liber.
Am un plan.
Nu se găsesc 100 de milioane de dolari în spatele canapelei.
Știu. Asta nu e orice canapea, tată.
Este averea familiei Urquiza.
Fede Urquiza deschide un muzeu de artă contemporană
care va implica sute de milioane.
Dar e un idiot care habar n-are ce face.
Ghici cine se va infiltra în fundație?
Am totul sub control.
Vrei Pollock-ul?
Da, vreau Pollock-ul.
Doar că momentan sunt prins cu birocrația.
- Ești directorul executiv? - Nu... Da, eu sunt.
De ce nu s-a anunțat?
Da, bine.
Am terminat-o cu explicațiile. Te duci la licitație?
Te rog, du-te la licitație!
- Bine. - Mersi.
E momentul ca lucrurile să fie cum erau înainte.
L-ai văzut pe Chumpi?
A plecat cu verii lui ieri. Nu răspunde la telefon.
Nu, de ce? Ce e azi?
Rafa, haide! Am vorbit cu DJ-ul.
Poți cânta de la 22:00 la 23:00, dar nu e o petrecere.
Vine familia lui Chumpi și vrem raggaeton și formație.
- De fapt, nu sunt sigură... - Ce?
- Nimic. - ... dacă sunt disponibilă.
- Ce? - Vor să cânt la Burning Man.
- Nu-ți bate joc de mine! - Pot să vin?
- Sigur. - Pe bune? Sunt sora ei.
E petrecerea mea, iar tu preferi să cânți pentru milionari drogați?
- Păi... - Duceți-vă naibii!
Continuă să râzi, Rafaela.
N-are niciun sens.
V-am explicat deja că a fost o neînțelegere la hotel.
Putem discuta ca între domni?
Nu, nu putem.
Decât dacă e vorba de cauțiune.
Nici n-am avut timp să sun la bancă. Se poate rezolva.
O rezolvi după ce ieși.
- Dar... - Stai jos, nemernicule!
Bună!
I-ai văzut vreodată gâtul Satanei?
N-am avut plăcerea. Dar, dacă te apropii și mai mult, o să-l văd pe al tău.
Timpul trece foarte încet aici.
Nu mai spune!
Leticia.
Vreau să mă așezi la o masă unde să ajungă briza.
Vicentei îi transpiră buza superioară.
Orice spui tu, Leticia.
Persoana apelată nu este disponibilă.
Lăsați un mesaj după semnalul sonor.
Unde naiba ești, Chumpi Mendoza?
Care-i treaba aici? Nicio mâncare sau ce?
Cum ar fi o bucată de pâine.
Un pahar de apă pentru calmarea nervilor, o bomboană, o migdală, ceva.
Aici nu ești la restaurant.
Îți dau s-o sugi.
E cea pe care stai?
Ce?
Cu tot respectul, scuze.
Hei!
N-ar trebui să fii la petrecerea ta?
Sunt Michi Montefusco. Ne-am întâlnit la meciul de polo.
Ții minte?
Fă așa!
Măi să fie, nemernicule!
Da. Cum să uit fața ta din epoca de aur a cinematografiei?
Ce vremuri! Cum aș putea să uit?
Nu mai contează acum. E e prea târziu.
Pe nemernicii ăștia nu-i pot mitui.
- Dacă le zici cine ești... - Nu.
Ce naiba să le zic? Le-am zis, dar nu dau doi bani.
A fost din cauza verilor mei nebuni, beți în mijlocul străzii,
ca să mă pregătească pentru petrecerea de burlac.
Au venit nemernicii și m-au prins. Mi-au luat portofelul, telefonul, tot.
Ce veri grozavi ai!
Prefer să putrezesc aici decât să dau nume și să împart bani în stânga și-n dreapta.
Vreți bani? Munciți, nemernicilor!
Acum câțiva ani, m-am îndrăgostit.
O chema Francesca.
Italiancă.
Ochi de culoarea mierii, pielea măslinie.
Eram doar un băiat care vizita pământul strămoșilor săi.
Voiam să savurez fiecare clipă a vieții.
Am stabilit să ne întâlnim în Plaza de Santa Ana, în Madrid.
Am visat atât de mult la întâlnire, încât am întârziat.
Chiar nu-mi amintesc dacă din cauza grabei sau a neliniștii
m-am strecurat la metrou fără bilet.
Și, desigur, m-au prins la ieșirea dintr-un vagon.
Ce altceva puteam să fac?
N-aveam cum s-o anunț.
La un kilometru de dragostea mea,
poliția m-a arestat fără compasiune pentru durerea mea.
Rușinat, dar cu ardoarea unui adolescent
care refuză să se piardă în cântecul muzei lui...
Așa se termină acest trist sonet.
Am fost obligat să dezvălui identitatea
tatălui meu adevărat pentru a rezolva problema.
Auzi, din curiozitate,
cine era tatăl tău?
Tatăl meu, întrebi?
Nimeni altul decât Contele de Montefusco.
Contele de Monte Cristo?
Tăceți, lăsați-l să vorbească!
Nepotul bastard al bunicului meu, iubit de Juan Carlos.
Nu.
JC? Regele?
Exact el. Da.
Auzi, și...
Apoi? Ce s-a întâmplat? Cu fata?
Nimic, stimații mei prieteni.
Nu s-a întâmplat nimic.
Când am ajuns, Francesca împărțea un suc granita cu un alt bărbat.
Inimile noastre s-au separat pentru totdeauna.
Ai naibii polițai! Mereu strică lucrurile.
Acum așteaptă gemeni.
Dar a meritat.
Fiindcă un domn, chiar dacă manierele i-o interzic,
din dragoste, trebuie să-și lase inima să vorbească.
Mai să fie, omule! Prințul de Monte Cristo.
Polițaiule! Vino aici!
Ce naiba mai e?
Vino!
Uite! Dă-mi mâna!
Încântat. Chumpi Mendoza, la dispoziția dvs.
Mă declar nevinovat de infracțiunea imputată.
Logodnica mea, Inés Urquiza, mă așteaptă.
Te căsătorești cu Urquiza? Ce tare!
Dacă nu vrei să intri în belele, deschide.
Ea o cunoaște pe fiica guvernatorului, așa că scoate-mă de-aici.
Vrei să rămâi fără slujbă? Haide, încurcă-lume!
Du-te, atunci!
Și lucrurile mele?
Ce lucruri?
Să mergem!
El vine cu mine.
De ce?
- N-ai auzit că e prinț? - Nu. Un conte.
Totuna.
Haide, la naiba cu asta!
Maiestatea ta.
Mulțumesc mult.
Poftește!
Deci o cunoști pe Letizia?
Normal.
Ne-am întâlnit de câteva ori. Nepoata taximetristului.
Desigur! Nu, ea...
- Acum apare în reviste. - Da?
Familie! Noroc!
- Da! - Vezi?
L-ați văzut pe Chumpi? L-am sunat de zece ori și nu răspunde.
Draga mea, nu-ți face griji.
- Bărbații nu sunt punctuali. - Nu e vorba despre asta.
Mi-a zis că vine și nu răspunde.
Nu te încrunta! Bea ceva!
- Chino! Javier! - Ce?
Vino și toarnă-i de băut fetei!
- Sunt foarte neliniștită. - Asta ajută.
Îți mângâie inima și-ți liniștește mintea.
Așază-te! Odihnește-te, ia loc!
Haide, o să-ți prindă bine.
- Până la fund. - Așa!
Nu-mi vine să cred că au luat Pollock-ul.
Un oligarh a făcut o ofertă înainte de licitație.
- Poftim? - Nici măcar n-a mers la licitație.
- Și acum? - Am nevoie de cineva care se pricepe.
Nu se cheamă muzeu fără Pollock.
Ce-ar fi să cumperi un Jeff Koons?
Nu, e prea pop.
Este un muzeu serios.
Pot să întreb un văr care lucrează la o galerie pariziană,
dar un Pollock e greu de obținut.
Dar nu imposibil.
Nu, nu imposibil.
- Inés, așteaptă! - Sună!
Nu pot vorbi cu secretarul pentru Securitate.
De ce nu?
Pentru că are lucruri mai importante de făcut.
- A dispărut. - Nu, Inés.
- Vezi? Nu răspunde. Te rog! - Ascultă.
Căsătoria este o instituție nenorocită.
Rafa, chiar nu e momentul.
- Ajunge! O să apară. - Sună din nou!
- Poți să suni iar? - Tocmai am închis!
- Rafa, sună iar. - La același birou?
La același birou!
A venit Cel după care plângeai
Ajunge, Luis Alberto!
La naiba! Ți-am zis, dacă îmi spune pe nume, am pus-o.
Haide!
Scuze, soacră dragă.
Nu mă săruta!
- Chiar că ai întrecut măsura. - Așteaptă să-ți zic.
- Ce-ai căutat la pușcărie? - N-ai știut.
Îți schimbă înfățișarea. Prințul ăsta m-a ajutat să ies.
Datorită lui sunt aici. Spune-le și lor povestea!
- Da, am fost... - Nu, poemele...
Mai bune decât ale lui Octavio Paz și Pablo Neruda. Cum se chema strada aia?
Ajunge, Chumpi. Invitații ne așteaptă.
Ce-ar fi să vă schimbați și noi...
Vă așteptăm.
Da, dar...
- Da. Să mergem! - Unde?
Ce-ai căutat la pușcărie?
Am o idee.
Ce-ar fi să-mi dai numărul tău, ca să nu te mai pierd?
Bine?
Da.
Și eu am o idee.
Dă-mi tu numărul, să nu te pierd eu. Ce zici?
- Bine. - Bine.
Hei, copii!
- Care-i treaba? - Fiule!
În sfârșit, ai ajuns!
Ce se întâmplă, mamă?
Îl reprezinți pe tatăl tău. Nu mă lăsa singură.
Mamă, calmează-te. Nu sunt infractori.
Nu.
Le place să țipe, atâta tot.
Nu v-am mulțumit.
Suntem foarte emoționați, dnă!
Să-l văd pe fiul meu cu fiica dvs. e ca și cum aș vedea o floare deschisă.
Femeia asta e brutal de sinceră!
Da. Este o plăcere
să fiți toți aici.
Bun-venit în familie, Chumpi!
Mulțumesc ție, soacră dragă. Mereu ești o gazdă minunată.
Într-o zi, o să te răsplătim cu mulți copii.
- Da! - Ăsta-i băiatul meu!
Noroc!
- Noroc, familie! - Poate gemeni.
Noroc, familie!
Orice ai nevoie, oricând...
- Andrew! - Salut!
- Ce faci? - Care-i treaba, omule?
- Ce s-a întâmplat? Cum ești? - Ce faci?
Bine, tu?
Bine. N-o cunosc pe iubita ta.
Pentru că nu sunt iubita lui.
Ați fi un cuplu foarte reușit.
- Nu-i așa? - Da.
Adevărul e că avem discuții grozave.
Da. Scuze. Marie Claire, Michi. Michi, Marie Claire.
- Marie Claire? Ești franțuzoaică? - Da.
- Bunicii mei, da. - Bine.
Tu, Michi? Nume de pisică.
- Nu spune asta! - De câine.
De mic mi se zicea așa.
Grozavă poveste! Vă las.
Nu...
- A fost o plăcere. - Asemenea.
Șapte milioane de dolari pentru porcăria asta? E oribil, nu?
Fede știe doar să cheltuiască.
Sunt directoare de comunicare de șapte ani,
iar Fede n-a pus piciorul în viața lui într-o fabrică Urqui.
Efectiv niciodată.
Nici eu. Dezgustător, nu?
Da, dar pe tine nu te fac director executiv.
Nu știu.
Nu m-ar surprinde.
Singurul lucru care lipsește din CV-ul meu este un penis.
Ce aberație! E evident.
Leticia trebuie să rezolve asta. Dar n-o face, așa că mă ocup eu.
La taur!
Este copleșitor să te văd copleșită.
Ce cald e, nu-i așa?
Ce cauți aici?
Ce vrei?
Dacă se poate, să mori.
Prea târziu.
Să vedem!
Lasă-mă să ghicesc.
Ochii de cățeluș, comportamentul aristocratic...
Văduva.
Sunt impresionată! De când te prostituezi?
Te înșeli. Mie nimeni nu-mi lasă bani pe noptieră.
Nu. Te plătesc în natură, ceea ce mai rău.
Și tu?
- Tu ce? - Ce?
Să vorbim despre tine! Cu rochița ta "fute-mă".
Frumoasă.
Privirea unei pantere înfometate.
Cine este?
- Idiotul ăla? - Doamne!
Cine este? Prietenul lui?
Nu face mișto de mine!
Fiul?
Federico?
Este singura mea șansă, bine?
- Da, asta mi-e foarte clar. - Da.
De la aproape Harvard la aproape târfă.
Du-te naibii!
Ai grijă, Victoria.
Când te enervezi, transpiri la subraț.
Miroși a eșec.
Nu uita că sunt mult mai deșteaptă decât tine, omule.
Îmi pare rău, Victoria.
Ca să nu uiți ce nătărău sunt.
Ție îți place inelul meu. Te iubesc!
Vino aici!
Scuze.
- Scuze. - Doar că...
La naiba! Ți se vede tot.
Tu n-ai celulită?
De ce?
Ba da, toate avem celulită.
- Nu-i așa? - Da.
De-asta te iubesc. Vino!
- O să... Acoperă-te aici! - Bine.
- Așa. - E totul în regulă?
Mersi.
Hei! Te cunosc.
Sau semeni cu cineva.
Nu cred. Te înșeli.
Semeni cu nenorocitul ăla care m-a jefuit.
Salmerón.
Nu știu despre ce vorbești.
Ți-am spus deja că nu știu despre ce vorbești. Ai înțeles?
Acum, scuză-mă.
Dacă ar ști la ce te gândești... O să ajungi în iad.
Mă îndoiesc că știi la ce mă gândesc.
Domnița aceasta dansează?
Nu, mulțumesc. Nu dansez, dar fiica mea, da.
N-o lua personal. Mama mea e foarte plictisitoare.
Să mergem, drăguță! Ce-ți place?
Ce bine se distrează!
Da.
- Nu dansezi? - Nu.
Nu știu cum se dansează pe asta.
Nici eu, de fapt.
Pare că preferi ceva mai atemporal.
Cum ar fi niște mocasini și un pulover de lână Shetland
pe o stradă din Paris, nu-i așa?
Ei bine, nu Parisul de acum.
Nu.
Cel al anilor '70.
Stai așa!
De unde să știi tu? Nici nu erai născut.
Trebuie să merg la invitați.
Ai venit!
Nu puteam să pierd așa ceva.
O să stai mai pe-aproape?
Ai grijă! Ți-am zis că, dacă te apropii prea tare de soare, te arzi.
M-am împiedicat. Vezi ce-mi faci?
Să vedem!
Păstreaz-o! Îți stă mult mai bine decât mie.
- Da? - Da.
Mulțumesc, m-ai salvat.
E cântecul meu. Ia ce vrei, da?
Mersi.
La naiba!
Sora ta mi-a împrumutat rochia...
Și cerceii. Este o poveste lungă.
Îți stă bine.
Mergem?
Îți place arta?
O iubesc.
N-avea nimic de demonstrat.
La ce te referi?
Alți artiști trăiau doar ca să-și etaleze purismul esteticii prehispanice,
dar Prida îl avea în sânge.
E artistul meu preferat. Îmi place la nebunie.
De fapt, îl vreau pentru muzeul fundației.
Ai un muzeu?
Ei bine...
Închipuie-ți că primul lucru pe care-l vezi când intri
este tabloul Prida.
Este al mamei mele.
De-asta l-am adus aici, ca să nu-l fure nimeni.
Și eu l-aș ascunde.
Partea meschină, nu?
E completă colecția ta?
Da. Ei bine, nu. Nu e ușor.
Lumea artei este un labirint, nu-i așa?
Chiar azi am pierdut unul.
Sunt sigur că dealerul meu joacă la două capete.
Știi care e definiția modernă a piratului?
- Care? - Dealer de artă.
- Dealer de artă? - Și eu am pe cineva așa.
Ai auzit povestea tabloului Caravaggio
care a apărut în casa cuiva, în Madrid?
E prietenul tău?
Prietena mea. De la internat.
La ce internat ai fost?
Atlantic. Tu?
Aiglon, nu-i așa?
Da. De unde ai știut?
- Nu era ceva mai bun de citit la salon. - Nu!
Auzi, ideea cu revista HOLA a fost a mamei mele, nu a mea.
- Sigur. - Nu, îți jur.
Păreai cam țeapăn pe copertă.
Termină, e jenant!
Stai liniștit. Uite.
Pot să ți-o prezint eu, bine? E grozavă.
Știe despre clasici și are și tablouri Basquiat,
Kusama, Pollock.
- Pollock? - Da.
- Serios? - Da.
Mi-ar plăcea, dar...
- Da? - Da.
- Măi să fie! - Ce?
- Cât tupeu! - Ce s-a întâmplat?
E fosta mea iubită cu noul ei tip, un regizor de filme proaste.
- Da. - Scuze.
Cât tupeu, nu, Cristina?
Fede, nu-ți permit să-mi vorbești așa.
Cât tupeu!
- Noroc! - Noroc!
Nu e identic cu tencuiala. Trebuia să fie lemn, nu placaj vopsit.
Dar e la fel ca podeaua.
- Nu se vede diferența. - Becurile sunt ca la un fast-food.
Nu vreau să faci aceleași greșeli la nuntă.
Nu, sigur că nu.
Cum să fiu sigură?
Nu, becurile dispar.
Da.
Pe asta dansezi?
Mamă, ce naiba te-a apucat?
Poate să-ți fie fiu. Toată lumea se uită. La petrecerea mea.
De unde știi că nu umblă după bani?
- Ce ridicol! - Ce caută Cristina aici?
Ce? Nu poate să-mi fie prietenă dacă v-ați despărțit?
- Câtă loialitate! - Maturizează-te!
Ce mai e?
- Ce? - Cum adică?
Termină!
Dansezi foarte bine.
Aș dansa toată noaptea.
Cu tine? Da.
Nu-mi pot asuma toate meritele.
Povestea aia s-a spus singură până la urmă.
Noi am fost doar un instrument care a îndrăznit s-o asculte.
Nu fi modest, iubirea mea. Toți de la Cannes au luat-o razna.
Da, dar era Cannes.
Auzi, Luis!
Ce părere ai despre cei care cred că filmul tău este o mizerie porno?
Fede, mersi mult pentru invitație, frățioare.
Nu. Sora mea te-a invitat, nu eu.
Uite, invidia e interesantă, dar prefer adevărul.
Ce știi tu despre asta?
Vorbesc despre adevărul care nu poate ascunde sărăcia.
Ce valoare are să spui
aceeași poveste despre aceiași oameni bogați, privilegiați?
Luis, o întrebare.
Cum arată sărăcia de la etajul cinci al Hotelului Martinez?
Da. M-au aplaudat la Cannes.
Mișto.
Mersi, dar n-aveam nevoie de ajutor.
- Dacă vrei, mă opresc. - Nu.
Continuă!
Ce faci mâine?
Minutul 90 și zero goluri pe tablă.
Ce păcat! O să ne lipsești.
N-ai aflat?
În seara asta, eu și Camila mergem la moșie,
iar restul familiei vine mâine.
Ce moșie?
Nu fi tristă.
Ai scăpat de cățelușul ăsta mai devreme decât credeai.
Sau a fost invers?
Trebuie să plec. Ne așteaptă avionul și am întârziat.
- Noapte bună. - Du-te naibii!
ANDRÉS, PRIETENUL LUI FEDE
Subtitrarea: Iulia Rolle
Redactor: Anca Tach