‫היי, גבר. בוקר טוב.‬
‫שלום.‬
‫תודה.‬
‫טעים מאוד. תודה.‬
‫כן. אקח את חדר 403. עם נוף לים.‬
‫סליחה. הכרטיס שלך נדחה.‬
‫כתוב לי שצריך לגזור אותו.‬
‫רבקה, נכון?‬
‫אני מנסה לחשוב...‬
‫איך נוכל לעזור זה לזה?‬
‫תן לי רגע לבדוק.‬
‫תודה.‬
‫מזל רע‬
‫ויקטוריה סימוניאן‬
‫ויקטוריה סימוניאן מגורשת‬
‫הונאת מיליון הדולרים של קרן גלאון‬
‫אמריקה הלטינית נגד סימוניאן‬
‫מרבקה‬
‫סלמרון, נכון?‬
‫לא, גברתי, אין לי אף הזמנה תחת השם סלמרון.‬
‫יש לך. ראיתי אותו בחדר 147.‬
‫הוא בגובה 1.83 מ', בן 30, נאה.‬
‫זו כנראה המעלה היחידה שלו.‬
‫לא, אני בטוחה.‬
‫אין לנו אף אחד תחת השם סלמרון.‬
‫קבלה‬
‫זה הוא?‬
‫לא.‬
‫גברתי, את לא יכולה לקחת לי את הטלפון.‬
‫מיצ'י...‬
‫- גברת... - הזדיינתם?‬
‫מדהים, נכון?‬
‫- כן... - כלומר,‬
‫רוב הגברים לא יודעים מה זה דגדגן, אבל הוא בהחלט הקשיב בשיעור חינוך מיני.‬
‫אני...‬
‫תירגעי. תנשמי.‬
‫יש לי הצעה.‬
‫אם תעזרי לי,‬
‫לא אספר לממונה עלייך.‬
‫משטרה!‬
‫איפה המפתח? תפתח!‬
‫אידיוטים.‬
‫תחפש במרפסת.‬
‫פרחח. ככה רציתי למצוא אותך.‬
‫קצת כבוד, רבותיי, בבקשה.‬
‫לפחות תנו לי ללבוש מכנסיים.‬
‫בניגוד לבני דורו,‬
‫הצייר פרידה היווה מהפכה, ולא רק באומנות המקסיקנית.‬
‫הוא ביטא את הזהות ואת הרקע הקדם-קולומביאני שלו‬
‫- על ידי התנסות... - זו טעות.‬
‫זה מה שקורה למי שלא משלם.‬
‫- תוריד לי את האזיקים. אני לא פושע. - לא.‬
‫- כמה מביך. - התחבאת.‬
‫זה מביך. תמשיך ללכת.‬
‫איזו כלבה.‬
‫הראשון שעלה יותר מעשרה מיליון דולרים במכירה פומבית בין-לאומית.‬
‫לא...‬
‫של מי הרעיון הגאוני להשתמש בנרות מפלסטיק?‬
‫הרוח מכבה אותם.‬
‫לא, אני רוצה נרות שעווה.‬
‫- תטפלי בזה, בבקשה. - בסדר.‬
‫מה זה?‬
‫לא, זה ברבור. תהרגי אותו.‬
‫אני לא רוצה שהמקום ייראה כמו קפה סנבורן.‬
‫יש זוג כיסאות שבורים שצריך להחליף, בבקשה.‬
‫הלו?‬
‫זו שיחת גוביינא מאסיר בכלא מרטין בפלורידה.‬
‫אבא.‬
‫מה את עושה?‬
‫מתארגנת למסיבה.‬
‫בית הכלא מרטין פלורידה, ארה"ב‬
‫מה זה?‬
‫אנריקה איגלסיאס.‬
‫את ואחותך הייתן מקשיבות לו.‬
‫אבא...‬
‫אני בסדר, אהובתי.‬
‫לא, אתה לא.‬
‫אתה צריך לראות רופא אמיתי.‬
‫ותפסיק לאכול את האוכל המחורבן הזה. אני נשבעת שאוציא אותך.‬
‫ויקטוריה, מה קורה?‬
‫ריצית חצי מהעונש שלך. אתה חופשי אם אשלם חצי מדמי הערבות.‬
‫יש לי תוכנית.‬
‫לא תמצאי 100 מיליון דולר מאחורי הספה.‬
‫אני יודעת. זו לא סתם ספה, אבא.‬
‫זה ההון של משפחת אורקיזה.‬
‫פדה אורקיזה פותח מוזאון אומנות מודרנית‬
‫שיזרים מאות מיליונים.‬
‫אבל הוא אידיוט שאין לו מושג מה הוא עושה.‬
‫תנחש מי תסתנן לקרן?‬
‫הכול תחת שליטה.‬
‫אתה רוצה את הפולוק?‬
‫כן, אני רוצה את הפולוק.‬
‫אני תקוע עם הרבה ניירת כרגע.‬
‫- אתה המנכ"ל? - כן, אני המנכ"ל.‬
‫למה זה לא הוכרז?‬
‫נכון.‬
‫סיימתי להסביר. תוכל ללכת למכירה הפומבית?‬
‫בבקשה, לך למכירה הפומבית.‬
‫- בסדר. - תודה.‬
‫הכול יחזור לקדמותו.‬
‫ראית את צ'ומפי?‬
‫הוא עזב עם בני הדודים שלו אתמול. הוא לא עונה.‬
‫לא, למה? מה יש היום?‬
‫רפא, בחייך. דיברתי עם התקליטן.‬
‫תוכלי לנגן בין 22:00 ל-23:00, אבל זה לא רייב.‬
‫המשפחה של צ'ומפי רוצה מוזיקת רגאטון ובנדה.‬
‫- למעשה, אני לא בטוחה... - מה?‬
‫- כלום. - ...שאני פנויה.‬
‫- מה? - הם רוצים שאתקלט בברנינג מן.‬
‫- את צוחקת עליי. - אפשר לבוא איתך?‬
‫- בטח. - באמת? אני אחותה.‬
‫זו המסיבה שלי, ואת מעדיפה לתקלט למיליונרים מכורים לסמים?‬
‫- טוב... - לכו תזדיינו!‬
‫תמשיכי לצחוק, רפאלה.‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫מה שקרה במלון היה אי הבנה.‬
‫נוכל לדבר כמו ג'נטלמנים?‬
‫לא.‬
‫אלא אם מדובר בערבות.‬
‫לא היה לי זמן להתקשר לבנק. אפשר לפתור את זה.‬
‫תטפל בזה כשתשתחרר.‬
‫- אבל... - שב, אידיוט.‬
‫היי.‬
‫ראית פעם את הגרון של השטן?‬
‫לא היה לי העונג. אבל אם תתקרב עוד קצת, אראה את שלך.‬
‫הזמן עובר פה לאט.‬
‫מה אתה אומר.‬
‫לטיסיה.‬
‫אני רוצה לקבל שולחן עם בריזה.‬
‫ויסנטה מזיעה בשפה העליונה.‬
‫מה שתרצי, לטיסיה.‬
‫המספר שאליו חייגתם אינו זמין.‬
‫אנא השאירו הודעה אחרי הצפצוף.‬
‫איפה אתה, לעזאזל, צ'ומפי מנדוזה?‬
‫מה הקטע פה? אין פה אוכל?‬
‫משהו, חתיכת לחם מזוינת.‬
‫כוס מים להרגעת העצבים, ממתקים, שקדים, משהו.‬
‫זו לא מסעדה, אידיוט.‬
‫אני יכול לתת לך זין.‬
‫את זה שאתה יושב עליו?‬
‫מה?‬
‫עם כל הכבוד, מצטער.‬
‫היי...‬
‫אתה לא אמור להיות במסיבה שלך?‬
‫מיצ'י מונטפוסקו. נפגשנו במשחק הפולו.‬
‫זוכר?‬
‫בוא נראה.‬
‫לעזאזל, בן זונה.‬
‫כן. איך יכולתי לשכוח את הפרצוף שלך מתור הזהב של הקולנוע?‬
‫הזמנים האלה. איך יכולתי לשכוח?‬
‫זה לא משנה עכשיו. מאוחר מדי.‬
‫אני לא יכול לשחד את האידיוטים האלה.‬
‫- אם תגיד להם מי אתה... - לא.‬
‫מה אוכל להגיד, לעזאזל? כבר אמרתי להם, לא אכפת להם.‬
‫זה קרה בגלל הדודנים המשוגעים שלי, שהיו שיכורים ברחוב‬
‫והכינו אותי למסיבת הרווקים שלי.‬
‫האידיוטים האלה הגיעו ועצרו אותי. הם לקחו לי את הארנק ואת הטלפון, הכול, אחי.‬
‫יש לך דודנים נהדרים.‬
‫אני מעדיף להירקב כאן מאשר לנקוב בשמות ולחלק כסף.‬
‫אתם רוצים כסף? תעבדו, אידיוטים!‬
‫התאהבתי לפני כמה שנים.‬
‫קראו לה פרנצ'סקה.‬
‫איטלקייה.‬
‫היו לה עיני דבש ועור זית.‬
‫הייתי בסך הכול ילד שביקר בארץ אבותיו.‬
‫רציתי להתענג על כל רגע בחיים.‬
‫קבענו להיפגש בכיכר דה סנטה אנה במדריד.‬
‫איחרתי לפגישה מרוב שחשבתי עליה.‬
‫אני לא זוכר אם הייתה זו הפזיזות או הלחץ‬
‫שגרמו לי לעלות על הרכבת התחתית ללא כרטיס.‬
‫וכמובן, הם תפסו אותי בדרכי החוצה.‬
‫מה עוד יכולתי לעשות, חברים?‬
‫לא הייתה לי דרך ליצור איתה קשר.‬
‫במרחק 800 מטר מאהובתי,‬
‫המשטרה עצרה אותי ללא חמלה לכאבי.‬
‫וכך, מבויש אבל מלא בתשוקה של נער‬
‫שמסרב ללכת לאיבוד בשיר של המוזה שלו...‬
‫כך מסתיימת הסונטה העצובה הזו.‬
‫לא הייתה לי ברירה, אתם מבינים, אלא לחשוף את זהותו‬
‫של אבי האמיתי כדי לפתור את הבעיה.‬
‫היי, מתוך סקרנות,‬
‫מי היה אביך?‬
‫אבי, אתה שואל?‬
‫לא אחר מאשר הרוזן ממונטפוסקו.‬
‫הרוזן ממונטה כריסטו?‬
‫תסתמו, מטומטמים. תנו לו לדבר.‬
‫הנכד הממזר של סבי, שחואן קרלוס אהב.‬
‫לא.‬
‫ח"ק? המלך?‬
‫ממש הוא. כן.‬
‫היי, ו...‬
‫ואז? מה קרה עם הבחורה?‬
‫כלום, חבריי.‬
‫לא קרה כלום.‬
‫הגעתי לשם אבל פרנצ'סקה חלקה מילקשייק עם בחור אחר.‬
‫הלבבות שלנו נפרדו לנצח.‬
‫המשטרה המזדיינת תמיד דופקת הכול.‬
‫ועכשיו הם מצפים לתאומים.‬
‫אבל זה היה שווה את זה.‬
‫כי ג'נטלמן, על אף שהקוד שלו אוסר זאת,‬
‫חייב לתת לליבו לדבר בשם האהבה.‬
‫לעזאזל, אחי. הנסיך המזדיין ממונטה כריסטו.‬
‫שוטר! היי, בוא לכאן.‬
‫מה אתה רוצה עכשיו?‬
‫בוא.‬
‫תשמע. תן לי את היד שלך.‬
‫נעים להכיר. צ'ומפי מנדוזה, לשירותך.‬
‫אני מכריז על עצמי כחף מפשע מהעבירה.‬
‫ארוסתי, אינס אורקיזה, מחכה לי.‬
‫אתה מתחתן עם אורקיזה? נהדר.‬
‫תימנע מהבלגן ותפתח.‬
‫היא מכירה את בתו של המושל, אז פשוט תשחרר אותי.‬
‫אתה רוצה לאבד את העבודה שלך? קדימה, פרחח.‬
‫קדימה.‬
‫והחפצים שלי?‬
‫אילו חפצים?‬
‫קדימה.‬
‫הוא בא איתי.‬
‫למה הוא?‬
‫- לא שמעת שהוא נסיך? - לא. רוזן.‬
‫אותו דבר.‬
‫קדימה, לעזאזל עם החרא הזה.‬
‫הוד מלכותך.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫אז אתה מכיר את לטיסיה?‬
‫בטח.‬
‫נפגשנו כמה פעמים. נכדה של נהג מונית.‬
‫נכון. לא, היא...‬
‫- עכשיו היא מופיעה במגזינים. - כן?‬
‫משפחה! לחיים!‬
‫- כן! - אתה רואה?‬
‫ראיתם את צ'ומפי? התקשרתי אליו עשר פעמים.‬
‫יקירתי, אל תדאגי.‬
‫- גברים מאחרים לעיתים קרובות. - הוא לא מאחר.‬
‫הוא אמר שהוא בדרך והוא לא עונה.‬
‫אל תחמיצי פנים. תשתי משהו.‬
‫- צ'ינו! חאבייר! - מה?‬
‫בואו ותמזגו משקה לבחורה!‬
‫- אני ממש חרדה. - זה יעזור.‬
‫זה יקל על הלב ועל המחשבות שלך.‬
‫תשבי. תנוחי. תשבי.‬
‫קדימה, זה יעשה לך טוב.‬
‫- עד הסוף. - בדיוק!‬
‫אני לא מאמין שהם לקחו את הפולוק.‬
‫אוליגרך הגיש הצעה לפני המכירה הפומבית.‬
‫- מה? - הוא אפילו לא היה במכירה הפומבית.‬
‫- ועכשיו? - אני צריך מישהו שיודע מה הוא עושה.‬
‫מוזאון הוא לא מוזאון ללא ציור של פולוק.‬
‫למה לא לקנות ציור של ג'ף קונס?‬
‫לא, זה פופ מדי.‬
‫זה מוזאון רציני.‬
‫אני יכול לשאול את בן דוד שלי שעובד בגלריה בפריז,‬
‫אבל קשה להשיג פולוק.‬
‫אבל לא בלתי אפשרי.‬
‫לא, לא בלתי אפשרי.‬
‫- אינס, חכי. - תתקשרי.‬
‫אני לא יכולה לדבר עם שר הביטחון.‬
‫למה לא?‬
‫יש לו דברים חשובים יותר לעשות.‬
‫- הוא נעדר. - לא, אינס.‬
‫- רואה? אין תשובה. בבקשה. - תקשיבי.‬
‫נישואים הם מוסד דפוק.‬
‫רפא, זה באמת לא הזמן.‬
‫- מספיק. הוא יופיע. - תתקשרי שוב.‬
‫- תתקשרי שוב. - הרגע התקשרתי.‬
‫- רפא, תתקשרי שוב. - לאותו משרד?‬
‫לאותו משרד.‬
‫הוא הגיע זה שפיללת עבורו‬
‫מספיק, לואיס אלברטו!‬
‫לעזאזל. אמרתי לך שאם היא תקרא לי בשמי, אכלתי אותה.‬
‫בוא.‬
‫סליחה, חמותי.‬
‫אל תנשק אותי.‬
‫- עברת את הגבול. - חכי שאספר לך.‬
‫- מה עשית בכלא? - לא ידעת.‬
‫זה משנה את פניך. הנסיך עזר לי להשתחרר.‬
‫אני פה בזכותו. תספר להם.‬
‫- כן, היינו... - לא, השירים...‬
‫הוא טוב יותר מאוקטביו פס ופבלו נרודה. מה היה הרחוב ההוא?‬
‫מספיק, צ'ומפי. האורחים מחכים.‬
‫למה שלא תחליף בגדים ואנחנו...‬
‫אנחנו נמתין.‬
‫כן, אבל...‬
‫- כן. בוא נלך. - לאן?‬
‫מה עשית בכלא?‬
‫יש לי רעיון.‬
‫תני לי את המספר שלך כדי שלא אאבד אותך.‬
‫בסדר?‬
‫כן.‬
‫גם לי יש רעיון.‬
‫תן לי את המספר שלך כדי שלא אאבד אותך. מה דעתך?‬
‫- בסדר. - בסדר.‬
‫היי, ילדים!‬
‫- מה קורה? - בן!‬
‫סוף סוף הגעת.‬
‫מה קורה, אימא?‬
‫אתה מייצג את אביך. אל תעזוב אותי לבד.‬
‫בבקשה, פשוט תירגעי. הם לא פושעים.‬
‫לא.‬
‫הם פשוט אוהבים לצעוק.‬
‫לא הודינו לך.‬
‫אנחנו מאוד נרגשים, גברתי!‬
‫לראות את הבן שלי עם הבת שלך זה כמו לראות פרח פורח.‬
‫האישה הזו כנה מאוד.‬
‫כן, טוב, זה תענוג‬
‫לארח את כולכם פה.‬
‫צ'ומפי, ברוך הבא למשפחה.‬
‫תודה, חמותי. את תמיד מארחת נהדרת.‬
‫יום אחד נגמול לך בהרבה ילדים.‬
‫- כן! - זה הבן שלי!‬
‫לחיים!‬
‫- לחיים, משפחה! - אולי תאומים.‬
‫לחיים, משפחה!‬
‫כל דבר שתצטרכי, מתי שתצטרכי...‬
‫- אנדרו. - היי.‬
‫- מה קורה? - מה המצב, אחי?‬
‫- מה קורה, אחי? מה שלומך? - מה שלומך?‬
‫טוב, ואתה?‬
‫נהדר. אני לא מכיר את החברה שלך.‬
‫כי אני לא החברה שלו.‬
‫אתם זוג נהדר.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫טוב, יש לנו שיחות נהדרות.‬
‫כן, סליחה. מארי קלייר, מיצ'י. מיצ'י, מארי קלייר.‬
‫- מארי קלייר? זה צרפתי? - כן.‬
‫- הסבים שלי מצרפת. - בסדר.‬
‫מיצ'י? שם של חתול.‬
‫- אל תגידי את זה. - של כלב.‬
‫תמיד קראו לי ככה.‬
‫סיפור נהדר. סלחו לי.‬
‫לא, אל...‬
‫- נעים להכיר. - גם לי.‬
‫שבעה מיליון דולרים לחרא הזה? זה נורא, נכון?‬
‫פדה פשוט מבזבז ומבזבז.‬
‫אני מנהלת התקשורת במשך שבע שנים,‬
‫ופדה מעולם לא דרך במפעל של אורקי.‬
‫אף לא פעם אחת.‬
‫גם אני לא. מגעיל, נכון?‬
‫נכון, אבל אתה לא עומד להיות המנכ"ל.‬
‫אני לא בטוח.‬
‫זה לא יפתיע אותי.‬
‫הדבר היחיד שחסר לי בקורות החיים הוא זין.‬
‫אילו שטויות. זה שקוף.‬
‫לטיסיה חייבת למצוא לזה פתרון. אבל היא לא תעשה זאת, אז אני כן.‬
‫על השור, על השור!‬
‫כמה מציף לראות אותך מוצפת.‬
‫חם פה, נכון?‬
‫מה את עושה פה?‬
‫מה את רוצה?‬
‫אם זה אפשרי, שתמות.‬
‫מאוחר מדי.‬
‫בוא נראה.‬
‫תן לי לנחש.‬
‫עיני הכלבלב, המראה האריסטוקרטי...‬
‫האלמנה.‬
‫הרשמת אותי. כמה זמן אתה עובד בזנות?‬
‫את טועה. אף אחת לא משאירה לי כסף בסוף הלילה.‬
‫לא. הן משלמות לך בטובות הנאה, שזה אפילו גרוע יותר.‬
‫ואת?‬
‫- מה? - מה?‬
‫בואי נדבר עלייך. על השמלה הזנותית שלך.‬
‫יפהפייה.‬
‫מבט של פנתרה רעבה.‬
‫מי זה?‬
‫- האידיוט הזה? - אלוהים.‬
‫מי זה? החבר שלו?‬
‫אל תתעסקי איתי.‬
‫הבן?‬
‫פדריקו?‬
‫זו הזדמנות חד פעמית בשבילי, בסדר?‬
‫- כן, זה ברור מאוד. - כן.‬
‫מכמעט סטודנטית בהרווארד לכמעט זונה.‬
‫לך תזדיין.‬
‫תיזהרי, ויקטוריה.‬
‫כשאת לחוצה את מזיעה בבית השחי.‬
‫את מסריחה מכישלון.‬
‫אל תשכח שאני הרבה יותר חכמה ממך, מותק.‬
‫אופס. סליחה, ויקטוריה.‬
‫כדי שלא תשכחי כמה אני טיפש.‬
‫את אוהבת את הטבעת שלי. אני מתה עלייך.‬
‫בואי לפה.‬
‫סליחה.‬
‫- סליחה. - פשוט...‬
‫לעזאזל! אפשר לראות הכול. את...‬
‫אין לך צלוליטיס?‬
‫למה?‬
‫לא, לכולנו יש צלוליטיס.‬
‫- נכון? - כן.‬
‫בגלל זה אני אוהבת אותך. בואי.‬
‫- אני... תכסי את עצמך. - בסדר.‬
‫- הינה זה. - את בסדר?‬
‫תודה.‬
‫היי. אני מכיר אותך.‬
‫ראיתי אותך בעבר.‬
‫אני לא חושב. אתה טועה.‬
‫אתה נראה כמו האידיוט ששדד אותי.‬
‫סלמרון.‬
‫אני לא יודע על מה אתה מדבר.‬
‫אמרתי שאני לא יודע על מה אתה מדבר. הבנת?‬
‫כעת, אם תסלח לי.‬
‫אם הם היו יודעים מה את חושבת... את הולכת לגיהינום.‬
‫אני בספק שאת יודעת מה אני חושבת.‬
‫הגברת הזו מעוניינת לרקוד?‬
‫לא, תודה. אני לא רוקדת, אבל הבת שלי כן.‬
‫אל תיקח את זה אישית. אימא שלי משעממת מאוד.‬
‫בואי, מותק. מה את אוהבת?‬
‫הם נהנים.‬
‫כן.‬
‫- את רוקדת? - לא.‬
‫אני לא יודעת איך רוקדים לזה.‬
‫למען האמת, גם אני לא.‬
‫נראה שאת מעדיפה דברים על-זמניים.‬
‫כמו מוקסינים וסוודר מצמר שטלנד‬
‫ברחוב בפריז, נכון?‬
‫טוב, לא פריז של ימינו.‬
‫לא.‬
‫בשנות ה-70.‬
‫רגע.‬
‫איך אתה יודע? לא נולדת אז.‬
‫אני צריכה לדבר עם אורחיי.‬
‫הגעת.‬
‫לא יכולתי לפספס את זה.‬
‫אתה מתכוון להישאר קרוב יותר?‬
‫זהירות. מי שמתקרב מדי לשמש, נכווה.‬
‫נפלתי. את רואה מה את עושה לי?‬
‫בואי נראה.‬
‫תשמרי אותה. היא נראית עלייך טוב יותר.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫תודה, הצלת אותי.‬
‫לעזאזל, זה השיר שלי. קחי מה שאת רוצה, בסדר?‬
‫תודה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אחותך השאילה לי את השמלה הזו...‬
‫ואת העגילים. זה סיפור ארוך מאוד.‬
‫את נראית טוב.‬
‫שנלך?‬
‫את בקטע של אומנות?‬
‫כן, מאוד.‬
‫לא היה לו מה להוכיח.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני חושבת שאומנים אחרים חיו רק כדי להוכיח את האסתטיקה הפרה-היספנית שלהם,‬
‫אבל לפרידה היא זרמה בדם.‬
‫הוא האומן האהוב עליי. אני אוהב אותו.‬
‫למעשה, אני רוצה אותו למוזאון של הקרן.‬
‫יש לך מוזאון?‬
‫טוב...‬
‫תדמייני שהדבר הראשון שאת רואה כשאת נכנסת‬
‫הוא הציור של פרידה.‬
‫כלומר, הוא של אימי.‬
‫בגלל זה הביאו אותו לפה, כדי שאף אחד לא יגנוב אותו.‬
‫גם אני הייתי מחביאה אותו.‬
‫שתיכן רשעות.‬
‫האוסף שלך הושלם?‬
‫כן. טוב, לא. זה לא כזה פשוט.‬
‫עולם האומנות הוא כמו מבוך, נכון?‬
‫רק היום הפסדתי ציור.‬
‫אני בטוח שהסוחר שלי הוא סוכן כפול.‬
‫אתה יודע מה ההגדרה המודרנית לפיראט?‬
‫- מה? - סוחר אומנות.‬
‫- סוחר אומנות? - אני מכירה אחד כזה.‬
‫שמעת על הקאראווג'ו‬
‫שהופיע בביתו של מישהו במדריד?‬
‫הוא חבר שלך?‬
‫זו בחורה. מהפנימייה.‬
‫באיזו פנימייה היית?‬
‫אטלנטיק. ואתה?‬
‫אילון, נכון?‬
‫כן. איך ידעת?‬
‫- לא היו הרבה אפשרויות קריאה בסלון היופי. - לא.‬
‫הכתבה במגזין "הולה" הייתה רעיון של אימי.‬
‫- כמובן. - אני נשבע.‬
‫נראית לא נינוח בתמונת השער.‬
‫תפסיקי, זה מביך.‬
‫אל תדאג. תשמע,‬
‫אני יכולה להכיר ביניכם, בסדר? היא נהדרת.‬
‫היא מבינה בקלאסיקות, ויש לה גם ציורים של בסקיה,‬
‫קוסמה, פולוק.‬
‫- פולוק? - כן.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫אני אשמח, אבל...‬
‫- כן? - כן.‬
‫- לעזאזל. - מה?‬
‫- איזה אומץ. - מה?‬
‫חברתי לשעבר עם בן הזוג החדש שלה, במאי קולנוע מחורבן.‬
‫- טוב. - סליחה.‬
‫יש לך חוצפה, נכון, כריסטינה?‬
‫פדה, אל תדבר אליי ככה.‬
‫חתיכת חוצפה.‬
‫- לחיים. - לחיים.‬
‫זה לא דומה לתוכניות. זה היה אמור להיות עץ, לא דיקט צבוע.‬
‫אבל הוא זהה לרצפה.‬
‫- אי אפשר להבחין בהבדל. - התאורה. כמו במסעדת טאקו.‬
‫אני לא רוצה שתעשי את אותן הטעויות בחתונה.‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫איך אוכל לדעת?‬
‫אני אעיף את המנורות.‬
‫כן.‬
‫את רוקדת למוזיקה הזו?‬
‫אימא, מה לא בסדר איתך, לעזאזל?‬
‫הוא יכול להיות הבן שלך. כולם מסתכלים. במסיבה שלי.‬
‫מה אם הוא מחפש כסף?‬
‫- מגוחך. - למה כריסטינה כאן?‬
‫מה? היא לא יכולה להיות חברה שלי כי נפרדתם?‬
‫- את ממש נאמנה. - תתבגר, פדה!‬
‫מה עכשיו?‬
‫- מה? - מה זאת אומרת?‬
‫תפסיקי.‬
‫אתה רקדן טוב.‬
‫אני ארקוד כל הלילה.‬
‫איתך? כן.‬
‫אני לא יכול לקחת את כל הקרדיט לעצמי.‬
‫בסוף הסיפור פשוט סיפר את עצמו.‬
‫היינו רק כלי שהעז להקשיב.‬
‫אל תצטנע, יקירי. כולם בקאן השתגעו.‬
‫נכון, אבל זה היה בקאן.‬
‫היי, לואיס.‬
‫מה לגבי האנשים שאומרים שהסרט שלך הוא פורנו אומללות?‬
‫פדה, תודה על ההזמנה, אחי.‬
‫לא. אחותי הזמינה אותך, לא אני.‬
‫תשמע, פדריקו, הקנאה מעניינת אבל אני מעדיף את האמת.‬
‫מה אתה יודע על זה?‬
‫אני מדבר על אמת שלא יכולה להסתיר עוני.‬
‫מה הערך בלספר‬
‫את אותו הסיפור על אותם אנשים עשירים ומיוחסים?‬
‫לואיס, שאלה.‬
‫איך העוני נראה מהקומה החמישית במלון מרטינז?‬
‫כן. הריעו לי בקאן.‬
‫מגניב.‬
‫תודה, אבל לא הייתי צריך עזרה.‬
‫- אעצור אם את רוצה. - לא.‬
‫אל תעצור.‬
‫מה אתה עושה מחר?‬
‫הדקה ה-90, ואין שערים.‬
‫כמה חבל. נתגעגע אלייך.‬
‫לא שמעת?‬
‫הערב, אני וקמילה הולכים לחווה,‬
‫ושאר המשפחה תגיע מחר.‬
‫איזו חווה?‬
‫אל תהיי עצובה.‬
‫נפטרת מהכלבלב הזה מוקדם יותר משחשבת.‬
‫או שההפך הוא הנכון?‬
‫עליי ללכת. המטוס מחכה ואני מאחר.‬
‫- לילה טוב. - לך תזדיין!‬
‫אנדרס חבר של פדה‬
‫תרגום כתוביות: טל מלכה‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬