For å virkelig forstå hva som skjedde,
må vi gå tilbake i tid.
SOVJETUNIONEN
I 1944 begynte den sovjetiske diktatoren Joseph Stalin å tro
at hele den tsjetsjenske nasjonen hjalp Nazi-Tyskland.
Dermed ble de satt i kvegbiler
og sendt til en avsidesliggende region i Sentral-Asia.
Det var en massedeportasjon av et helt folk. Halvparten døde på veien.
De som overlevde,
inkluderte Tamerlan og Dzhokhars bestefar, Zaindy Tsarnaev.
For å overleve og forsørge familien, lette Zaindy
gjennom et bilopphuggeri etter deler han kunne selge.
En dag la han ting i bilen uten å vite at en av de tingene
han hadde tatt, var ammunisjon som detonerte og drepte ham umiddelbart.
Sønnen hans, Anzor, møtte en kvinne kalt Zubeidet, og de giftet seg.
De fikk fire barn.
Den eldste var Tamerlan. Den yngste var Dzhokhar.
De klarte å få seg flyktningstatus
og dro til USA, til Boston-området.
Søkte Den amerikanske drømmen.
Men så kom de hit,
og fant ut at den drømmen ikke var ekte.
Og ting gikk ikke etter planen.
BOSTON-BOMBEREN
KAPITTEL 3 DU KAN IKKE AVHØRE ET LIK
Dette var den utroligste historien jeg hadde hørt og sett
og opplevd i hele mitt liv.
Og det skjedde i sanntid der og da i Watertown.
83 TIMER FREDAG
84 TIMER FREDAG
En av de mistenkte var død. Den andre hadde sluppet unna.
Vi var der ute hele natten og lette i gangene, garasjer.
Politiet snakket ikke, men folk i nabolaget gjorde det,
og de snakket om en skuddveksling.
Vi hørte pang, pang! Hørtes ut som skudd.
Og så pang, pang! Bang!
Frem og tilbake, sprøtt.
Pang! Jeg bare... Ante ikke hva det var.
Og så ser du plutselig 100 politibiler.
Vi gikk enda den veien, og folk ropte fra vinduene:
"Hei! De skyter. Ikke gå den veien."
Vi får beskjed om at en Boston-politimann snakker med en drosjesjåfør
som hentet en tsjetsjensk statsborger fra Watertown og slapp ham av
ved South Station-togstasjonen i Boston.
Det er også rapporter
om at det er funnet en rørbombe på gaten ved togstasjonen.
"Herregud. Hva har vi her? Er det mer enn Tsarnaevene?
Blir jernbanesystemet vårt angrepet? Er det noen der med bomber?"
Vi trenger mer informasjon, så vi sender flere folk dit.
Vi stoppet Amtrak-togene på skinnene på vei fra Boston
til New York City og Washington DC, og gjennomførte søk på de togene.
Var på kommandoposten.
Vi hadde sjefen for transittpolitiet.
Vi hadde guvernøren.
Vi innså at de bussene
som ville begynne å kjøre rundt 5:30 eller 6 om morgenen
kunne brukes til å rømme.
Og vi hadde et møte for å finne ut hva vi skulle gjøre.
Det ble bestemt å stenge ned byen.
6:33 OM MORGENEN
God morgen. En stor menneskejakt finner sted.
GUVERNØR I MASSACHUSETTS
Vi har stanset all offentlig transport.
Vi ber folk om å holde seg hjemme, og holde seg innendørs med låste dører,
og ikke åpne døren for noen
med mindre de er en politimann med tydelig identifikasjon.
Og det gjelder her i Watertown, og også Cambridge, Waltham,
Newton, Belmont, i tillegg til hele Boston.
Én million folk er i lockdown i Boston nå.
Som du hørte, alt er stengt.
Det har aldri skjedd før.
Byen ble til en spøkelsesby.
Det var ingen i gatene.
Alle fulgte instruksen.
Hele byen Boston. Alle beboerne har blir anmodet:
"Bli hjemme, ikke åpne døren
om det ikke er politi med identifikasjon."
En utrolig hendelse.
Politiet måtte ha fri adgang i gatene.
Ikke bare Boston og Watertown.
Det var i hele østlige Massachusetts.
Det var en bruk av politi jeg aldri hadde sett før.
Vi sendte alt av ressurser til Watertown
for å finne den vi hadde identifisert som Dzhokhar Tsarnaev.
Vi har mange politifolk som kommer hit.
Jeg ser lokale politibetjenter,
og statlig politi. Alle mann på dekk.
Til slutt hadde du rundt 2500 politimenn i Watertown.
Mange helt fra New Hampshire og Rhode Island.
De hørte hva som skjedde, hoppet i bilene og kom hit.
Politiet fester grepet om området
der de tror at mistenkt nummer to har gjemt seg.
Vi hadde fagfolk som forstår loven, borgerrettigheter,
hvordan en gjør ting riktig, og det var det vi gjorde.
Men det ble gjort ekstremt raskt.
85 TIMER FREDAG
86 TIMER FREDAG
Det pågår en jakt på en som er
etterlyst for mandagens maratonbombing.
Innbyggere i Watertown rådes til å holde seg inne.
Sett på nyhetene hele natta.
Da vi våknet 5:30 kom politiet til nabolaget vårt,
og gikk fra hus til hus.
Vi vil bare sjekke om alt er bra i huset.
- Alt er bra. - Alt ok?
- Jepp. - Ok.
Politiet lette med antakelsen om at noen kunne hjulpet ham å rømme.
- Er kjelleren ok? Er alt låst inne? - Ja.
- Vel, vi har en åpen garasje bak. - Vi sjekker den.
- Ok. Men loftet er låst. Takk. - Ok. Greit. Takk.
Herregud. Se, de er overalt.
Vil ikke oppleve dette igjen.
Mange ble opprørte da politiet gikk
fra hage til hage, og bakgate til bakgate.
Hvordan har de siste 24 timene vært?
Forferdelig.
Hvordan føles det?
Frykt. Det føles... Det er forferdelig. Det gjør meg nervøs.
Jeg er livredd. Jeg er redd.
Er det noen andre der inne? Bare dere to?
Én bolig eller flere leiligheter?
Alle hjemme var riktig avgjørelse.
Han kunne vært hvor som helst, men vi følte han var i Watertown.
Var ikke klart hvor han dro. Var det noen andre involvert?
Er det mer sprengstoff i byen? Vi visste ikke.
Denne etterforskningen var definitivt todelt.
Det ene var den faktiske letingen etter den mistenkte i området,
som tok mye oppmerksomhet.
Den andre delen var å forstå disse to brødrene.
Hvordan de gjorde det,
og, veldig viktig, om noen andre var med på det.
87 TIMER FREDAG
88 TIMER FREDAG
Vi fant ut at brødrene bodde i Cambridge i Massachusetts.
Så vi søkte straks ransakelsesordre for å ransake huset.
Bevisinnsamlingslaget fant raskt utstyr for å lage bomber.
Men Dzhokhar var ikke der.
Tamerlan hadde en kone, Katherine Russell.
Produsenten vår så politiet komme ut av bygningen med en kvinne.
Hun traff Tamerlan og ble en praktiserende muslim.
Hun ble avhørt.
Var ikke samarbeidsvillig.
Uskyldige mennesker som ser noe slikt skje,
blir vanligvis knust over at et familiemedlem har vært involvert
i noe så grusomt.
Det var det som var slående med det avhøret.
Det var ingen anger eller sympati.
Mitt inntrykk var at hun var enig med Tamerlan,
og til tross for de grusomme tingene han gjorde,
ville hun ikke hjelpe USAs regjering.
Jeg håpet det var nok informasjon til å sikte henne,
for jeg mente hun antagelig var involvert,
men det skjedde aldri.
Det fantes ikke nok bevis for
å tiltale Katherine Russell.
Hvis du finner ut, eller mistenker at noen er i ferd med å begå en forbrytelse
er det ikke lovstridig å holde kjeft om det
og ikke si eller gjøre noe for å forhindre det.
87 TIMER FREDAG
88 TIMER FREDAG
Nesten umulig å kontrollere lekkasjer til media
i en så stor etterforskning.
Stille!
Vi bestemte å offentliggjøre navnene.
BOSTON-POLITIET OPPDATERT BILDE AV DZHOKHAR TSARNAEV
Den døde mistenkte har blitt identifisert som Tamerlan Tsarnaev.
- Tamerlan. - Tamerlan.
Den som fortsatt er ettersøkt er Dzhokhar.
Dzhokhar Tsarnaev.
Dzhokhar.
Jeg kjører inn tidlig. Jeg hører navnene på radioen.
Når du hører navnet Tsarnaev, det er et tsjetsjensk navn.
Begge foreldrene er i Dagestan, og Elizabeth Palmer har reaksjonen deres.
Det som skjedde er grusomt,
MOR TIL GUTTENE
men jeg vet guttene mine ikke har noe med dette å gjøre.
Jeg vet det. Jeg er en mor.
Jeg frykter for min sønns liv.
FAR TIL GUTTENE
Han burde arresteres. Ta ham levende!
I live.
Og rettssystemet bør etterforske alt.
Finne den skyldige.
Journalister fant den mistenktes onkel. Han sa til nevøen: "Overgi deg".
Hvis du er i live, meld deg selv og be om tilgivelse
fra ofrene.
Da jeg først hørte Dzhokhars navn, var jeg i sjokk.
Dzhokhar Tsarnaev er fortsatt på frifot,
og politiet gjennomsøker hele Boston.
Dzhokhar var en nabo, og en student
der jeg underviste.
Han var veldig sosial. Han var karismatisk.
Han hadde mange venner. Var veldig populær.
Han var på brytelaget.
Han var en sjarmør.
Folk har sagt til meg: "Hvorfor ringte du ikke folk
og sa at du kan identifisere ham?"
For det kunne jo ikke være han, så...
Hvorfor?
For det er ingenting ved ham som antyder noe slik.
Politikk, religion. Ingenting.
Det begynte å bli tydeligere for meg at...
"Larry, dette er Dzhokhar."
"Du kjenner Dzhokhar. Han er bombemannen."
Da jeg fant ut at det var Dzhokhar,
klarte jeg ikke å forstå det.
Og jeg hadde en kognitiv dissonans.
Det var ingenting noen kunne fortelle meg
for at jeg skulle tro at de hadde gjort det.
Jeg trengte noen som fysisk sa til meg at de hadde sett dem gjøre det,
og jeg trengte å stole på den personens perspektiv.
Jeg møtte Dzhokhar da jeg begynte å spille basketball.
Han var definitivt populær. Alle kjente ham.
Jeg husker at jeg dro til moskeen hver fredag,
det var et fullpakket rom.
Og jeg så Dzhokhar, og det forvirret meg
fordi jeg trodde Dzhokhar var en hvit gutt fra Boston.
Jeg satt ved siden av ham og sa: "Hva gjør du her?"
Og så sa han: "Jeg har vært muslim hele livet.
Jeg mente bare aldri at det var viktig å..."
Jeg bare: "Kamerat, vi kan gjøre muslimske ting sammen!"
Vi begynte å henge sammen hver dag.
Kunne snakke med ham på et annet nivå enn før.
Han var ydmyk, han var snill, han ville gi meg fem dollar til lunsj.
Han kom overens med alle.
Jeg så ham aldri som ideologisk. Jeg så ham aldri som militant. Aldri.
Sannheten er at det var tider
da jeg prøvde å snakke med ham om sosial rettferdighet.
Han var ikke interessert i slike samtaler.
Han viste ingen tegn til å være politisk.
Foreldrene hans skilte seg og flyttet tilbake til Dagestan hver for seg.
Plutselig sprekker glansbildet av alt det
de hadde håpt at dette skulle være, og alle klandrer USA for det.
Å miste moren din og faren din rett etter at du begynner på college,
det må ha vært forferdelig.
Dzhokhar og broren ble mye nærere.
Han beundret broren sin veldig,
til det punktet at jeg nesten misunte forholdet deres.
Forholdet mellom Tamerlan og Dzhokhar
i treningsstudioet, var veldig likt
forholdet mellom Tamerlan og faren hans.
Tamerlan sa definitivt til Dzhokhar hva han skulle gjøre.
Det var nesten som da faren hans trente ham.
Men Dzhokhar var ikke interessert i boksing. Han ville bryte.
Dzhokhar begynte på UMass i Dartmouth.
Han sa det gikk bra på skolen.
Han likte alt. Han tjente penger.
Men det var ikke sant.
Dzhokhar løy om at han skulle videre,
og at karakterene hans var gode, samtidig som han faktisk strøk.
Er ikke bare en vanlig gutt nå. Han driver en narkooperasjon
der i Dartmouth, og selger marihuana.
Visste han solgte gress, men alle gjorde det.
Helt sikkert flere kilo,
men ikke så mye at FBI er i ferd med å banke på.
Siste gangen vi møttes var en måned før bombingen.
Vi skulle ut og møte noen flere venner.
Det var to fester den kvelden.
Og så...
ja, broren hans ringte,
og umiddelbart etter at han la på, snudde han seg mot oss og sa:
"Dere, jeg må dra."
Jeg bare: "Er du ok? Alt bra?" Han bare: "Bare familiegreier."
Det var...
siste gang jeg så ham.
Dette hadde stor innvirkning på folk.
Som historielærer er jobben min å forstå dette.
Det er noe jeg aldri har klart å sette sammen i tankene mine.
94 TIMER FREDAG
95 TIMER FREDAG
VELKOMMEN TIL UMASS DARTMOUTH
Vi fant ut at Dzhokhar har en hybel ved UMass Dartmouth.
Politiet sendte et taktisk team til leilighetskomplekset.
VELKOMMEN TIL FREMTIDEN
Jeg fikk en annen HRT, taktisk gruppe
fløyet inn med Blackhawks-helikopter fra Virginia.
Var anspent da hundrevis av studenter ble evakuert om morgenen,
via en tekstmelding som sa at noe var galt.
Romkameraten min kom inn, og han bare:
"Vi må forresten evakuere campus
fordi han fyren går her." Jeg bare: "Studerte han her?"
Han bare: "Nei, det er han fyren vi henger med av og til."
Jeg er fortsatt i sjokk.
Jeg vil bare ha dem vekk herfra!
Det var vårt største håp, å finne ham i live der nede.
Et jævla SWAT-lag er rett utenfor døra mi.
En pansret bil. Hva i helvete?
Vi hører det direkte på radioen.
Dzhokhar Tsarnaev! Kom ut av huset nå!
Kom ut med hendene i været, og ikke beveg hendene!
Du kunne høre dem gå inn
og snakke og be folk holde seg lavt.
Du venter på å høre noe.
Vi tenkte: "Dzhokhar må være en av de i det rommet.
Han må bare være en av dem i det rommet."
Hva i helvete?
Poenget, han vi ville ha tak i? Han var ikke der.
Det var en nedslående opplevelse for oss.
De fant ingenting.
Det var en blindvei, og de var forbløffet over det.
Vi brukte alle ressursene,
men du skjønner, vi gikk tom for gode ledetråder.
97 TIMER FREDAG
98 TIMER FREDAG
De begynner å begrense søket til et mindre og mindre område.
En av kommandantene mine sa:
"Vi har et par kvartaler til før vi er ferdige."
Vi følte at han måtte være her i disse gatene.
Vi følte hele tiden at det var nære. Og hele dagen
var det SWAT-lag på radioen og sa de ikke fant ham.
En berg- og dalbane av opp- og nedturer,
og det var bare: "Ikke? Ingenting?
Kom han seg unna?"
Følte meg ille.
Folk kan ikke bli hjemme for alltid.
Det spiser dyrebar kommersiell tid, det gjør folk urolige,
og de visste ikke hvor den mistenkte var nå.
Og så ringte guvernøren.
President Obama hadde ringt ham.
Og Obama var bekymret for ordren om å bli hjemme.
President Obama sa: "Du kan ikke
holde en hel by stengt for alltid."
Folk var i ferd med å gå tomme på det tidspunktet,
så vi ville oppheve ordren om å bli hjemme,
men be folk være forsiktige.
Ikke forlat huset om du ikke må. Vi leter enda etter ham.
18:03
I lys av utviklingen i løpet av dagen,
blir ordren om å holde seg hjemme opphevet.
T-banen vil åpne med umiddelbar virkning.
Vi ber folk om å være på vakt.
Hvis du går ut, husk at det fortsatt er et veldig farlig individ på frifot.
Alle begynte å dra hjem.
Jeg så det statlige politiet, alle begynte å pakke sammen.
Politiet som har finkjemmet området blir faktisk hentet hjem
etter den litt skuffende pressekonferansen.
Poenget fra pressekonferansen er at han slapp unna.
Den yngste broren er på frifot.
Han er bevæpnet, og veldig farlig. Men de lokale myndighetene sier:
"Vet dere hva? Vi avslutter denne lockdownen,
så fortsett med det dere trenger å gjøre. Lockdownen er over."
Det var en fredag kveld.
Jeg hadde vel sovet åtte timer de siste fem dagene.
Jeg var glad jeg kunne stå oppreist enda. Og jeg er ikke stolt av det.
Er ikke stolt av det, men det var slik det var.
Rick DesLauriers så seg rundt i rommet,
og han så bare utslitte folk, og han sa:
"Vi har ikke noe brukbart enda. La oss avslutte søket.
La oss bruke grunnbemanning for nå.
Dra hjem, sov litt, og la oss komme tilbake med ny energi."
Jeg var utslitt.
Sendte hjem avdelingssjefen, han kunne ikke holde øynene åpne.
Vi hadde mistet noen fra SWAT-laget som måtte på sykehuset
fordi de var utslitte. Det var tydelig at vi måtte
ta en pause og sette noen andre på jobben.
Satte meg i bilen og dro hjem for å få meg litt søvn.
Jeg var en av de siste som fortsatt var i Watertown i min rolle
fordi jeg prøvde å finne noen til å ta over for meg.
98 TIMER FREDAG
99 TIMER FREDAG
911, samtalen tas opp. Hva er adressen til situasjonen?
Franklin-gaten 67, Watertown.
Trenger du politi, brann eller ambulanse?
Jeg har en båt i hagen min.
Det er blod på den. Det er en person i båten.
Er du sikker?
Jeg så akkurat i båten.
18:42
Bli på telefonen.
Ok.
En Watertown-politimann kom løpende bort til meg og han sa:
"Vi hører at det er noen i en båt
i hagen i Franklin-gaten 67."
Jeg sa: "Du tuller." Og han sa: "Bli med meg."
Og vi fulgte ham stille ned til Franklin-gaten 67.
Ingen sirener, ingenting. Nærmet oss stille.
Vi var de første der. Det hadde ikke blitt sagt på radioen enda.
Vi gikk ned oppkjørselen, jeg og løytnantene
med våpnene våre trukket.
Husker jeg så opp på presenningen.
Du vet hvordan båtene pakkes ned?
Vi kunne se ham, en finger eller en pistol som prøvde å stikke gjennom den.
Vi visste at noen var i båten, men hvem?
La det være vår mistenkte.
Da sa jeg: "Skal vi prøve å ta ham selv?"
Vi visste ikke om han hadde på en selvmordsvest.
Vi så ammunisjonen han brukte på gata.
Visste ikke hvor mange det var i båten,
så jeg bestemte meg for å be om en taktisk enhet.
La oss roe ned dette,
og la oss få ham ut fredelig og trygt.
Kan vi få en taktisk enhet hit? Franklin 67.
Men problemet var at da vi sa det på radioen,
begynte alle å komme.
468 Sunnybank.
Jeg har en telefon fra Franklin-gaten 67.
Det er en båt i hagen. Det er blod over alt.
Jeg hørte på radioen: "Sjef, de fant ham!"
Du må dra tilbake!"
Jeg bare: "Ok, jeg er rett nede i gata."
Jeg snur bilen og kjører raskt tilbake.
Det ble rapportert at
det er en mistenkt i en båt i Watertown.
Nesten morsomt, men jeg sa til sjåføren:
"Er det vann i Watertown? Har de båt der?"
Om du akkurat slo på, ser det ut til at det har vært
en utvikling i det som har vært et omfattende søk.
Hvis denne personen er Dzhokhar Tsarnaev,
har han gjemt seg i den båten i 18 timer.
Fra der han forlot bilen til der han gjemte seg
var det et kvartal.
Hvordan de gikk glipp av en båt som stod i en hage,
og ikke se alt det blodet, vet ikke jeg.
Lokalt politi i Watertown-området har sagt til alle
at de må glemme det de sa for en time siden. Bli inne, ikke gå ut.
Dette er tydeligvis et viktig øyeblikk.
Jeg så plutselig politi komme fra alle kanter.
Jeg hørte sirenene.
Jeg ropte til dem og sa: "Stopp politiet fra å komme.
Jeg er klar. Nei, ikke la alle komme hit."
Vi vil ikke ha for mye hjelp her, ok?
Jeg visste det ville føre til et kaotisk åsted.
Watertown til alle biler, ikke gå nær båten.
Sperr av området.
Når hele verden har ventet i fem dager på å få tak i ham,
kan du tenke deg politiets respons.
Det var vanskelig å styre det.
Alle kommer.
Da vi fikk roet ned ting, var det stille og rolig.
Og så, plutselig...
Skyter de?
Det er pistolskudd.
Hører du det?
Alle kaster seg ned.
Ante ikke hvem som skjøt først.
Men jeg måtte bare stoppe skytingen
før de drepte personen i båten.
Billy roper til alle over radioen:
"Ikke skyt!"
Alle sammen, ikke skyt! Ikke skyt!
Alle enheter, ikke skyt! Ikke skyt!
Vent til vi har taktisk enhet her. Greit?
En skuddveksling ble rapportert.
Vi vet jo nå at det bare var skudd inn.
Jeg tror over 100 skudd traff den båten.
Hundre og tjueseks runder,
uten å telle kulene som bommet på båten.
De landet overalt, over hele nabolaget.
Mange av dem kom fra betjenter som ikke var autorisert til å være i området.
Som ikke engang var en del av innsatsgruppen,
men bare hadde dratt til åstedet.
Da betjentene ankom Franklin-gaten 67,
trodde noen de så Dzhokhar peke våpen mot dem.
Det som skjedde
var at en skjøt, og så skjøt alle.
Var ting som skjedde ved første skuddveksling
og så ved båten, som understreker behovet for
kommando og kontroll av ulike ressurser fra ulike politiavdelinger,
så det blir en koordinert respons. Det var en lærepenge vi lærte.
Skudd ble avfyrt, og det vi vet nå
er at den mistenkte er nede. Det er det politiet sier.
Om den mistenkte er død eller ikke, vet vi ikke.
Ville ha ham i live, for vi har et system
for å stille ham for retten, og få svar på ting.
Jeg var veldig skuffet, for jeg ville virkelig
avhøre denne fyren.
Du finner ikke ut om det var andre som
finansierte bombingen ved å avhøre et lik.
Ante ikke om han var død.
Statens politihelikopter
har FLIR-kamera, et fremoverrettet infrarødt kamera.
Det er infrarøde kameraer som registrerer varme, en varmesignatur,
og gir deg et bilde.
Jeg var på kommandoposten da. Var dramatisk.
Du kunne se det termiske bildet av Dzhokhar inne i båten.
Det var også en direktesending,
så vi kunne følge med på det.
Jeg var som limt til fjernsynet.
Vi så på nyhetene så lenge.
Klaustrofobien, spenningen, det var mye å ta innover seg.
Verden så dette direkte.
Farah, du er her. Vet du jobber med kildene dine.
Fortell seerne våre hva dere vet nå.
Hundrevis av politimenn har omringet en mann
de tror er den mistenkte. De har ham nå.
De har video, de ser hva han gjør.
Vi får beskjed om å være klare
fordi dette kan være det store øyeblikket.
99 TIMER FREDAG
100 TIMER FREDAG
Jeg visste ikke om han var i live enda.
Tango 9, 3B. Politiet i luften forteller meg
at det definitivt er bevegelse i båten.
Det er helt klart bevegelse i båten.
Det viktigste var at helikopterpiloten sa:
"Vi har bevegelse i båten."
Taktisk gruppe til venstre.
Den taktiske gruppen hadde et BearCat-pansret kjøretøy på stedet.
Det ble brukt til å nærme seg båten
og dra av presenningen,
noe som ga operatørene bedre utsikt,
men ga ham også en mulighet
til å reise seg og overgi seg om han ville gjøre det.
Sjefen for FBI sin taktiske gruppe kom bort til meg, og han sa:
"Vi kaster en røykgranat i båten.
Er det greit for deg?" Og jeg sa: "Så klart."
Det funket ikke. Så sa han:
"Vi kaster en lysgranat i båten."
Jeg sa: "Ja". Han sa: "Problemet er
at det er 170 liter bensin i den båten."
Han sa: "Vi kan ende opp med å sprenge huset og alt."
Han sa: "Vi trenger en brannbil."
Brannbil på vei ned Walnut.
Vi blir nå presset tilbake av politiet med makt,
og må være bak en søppelcontainer.
Erin, det har vært åtte eksplosjoner.
Det kan være de lysgranatene som John King snakket om.
Båten eksploderte ikke, og det fungerte ikke for å få ham ut.
Det var slik som dette.
Jeg satt på nåler mens jeg så på.
De forhandlet med ham.
De fikk ham til å sette seg.
Han står.
De ber ham løfte skjorta.
Ser ikke bevæpnet ut.
Skal dette virkelig skje?
Han er i varetekt.
SWAT-laget tok kommandoen.
Mistenkte er i varetekt.
Utrolig.
"I varetekt." Var de beste ordene jeg har hørt.
Man hørte bare folk klappe.
Bra jobbet, folkens.
På radioen, sa alle: "Ja!" Alle ropte: "Ja!"
Jeg var så bekymret for at vi hadde feil fyr i den båten.
Jeg vil alltid huske
da lederen av taktisk kom bort til meg, jeg så opp på ham...
Han er skremmende for en tynn fyr som meg...
Jeg sa: "Er det fyren vår? Og han bare:
"Det er 100% fyren vår." Akkurat sånn.
Alt stresset forsvant umiddelbart.
Et av de mest tilfredsstillende øyeblikkene i min politikarriere var
å se Dzhokhar Tsarnaev arrestert.
God kveld. Boston-politiet tvitret nettopp,
i store bokstaver,
"FANGET! Jakten er over. Mistenkte er i varetekt."
Det kan være andre ting som skjer. Vi må etterforske.
Finne ut hvem som er involvert,
men denne utrolige jakten vi har drevet med i fire dager
er nå over. Vi har ham.
Det tok 101 timer å finne dem.
101 TIMER FREDAG
Vi kjørte ut av det avsperrede området og inn i gatene i Watertown,
og folk ropte og vinket.
Føles som vi frigjorde Paris i andre verdenskrig.
Folk klappet og jublet. Det var som en parade.
Var så mye folk...
langs gatene. Jeg følte meg så patriotisk.
Følte meg som en del av landet og det som gjør det bra.
Det var en følelsesmessig opplevelse for meg
å se folk strømme ut av bygningene,
og vifte med USAs flagg, takke politiet.
Det var bare... Den dag i dag får jeg tårer i øynene.
Dette er en flott avslutning, å avslutte det med ham i varetekt,
og at alt er rolig nå.
En lettelse. Vi kan sove godt i natt.
Det er en seier for fred. En seier for kjærligheten, for landet.
Er en seier for oss alle, for Boston.
Boston, kjære! Boston er stolt. Ingenting kan ødelegge oss.
Studenter kom ut av sovesalene. De marsjerer i gatene.
Var nesten som om vi vant krigen.
Gud velsigne Amerika
Mitt hjem, søte hjem
I dag kan byene Boston, Cambridge,
og Watertown puste lettet ut,
og vite at to gjerningsmenn som forårsaket så mye smerte og lidelse
ikke lenger er en trussel mot oss
og samfunnene våre.
På den tiden leste vi en overskrift som sa: "Lik funnet på båt."
Så vi trodde han var død.
Så vi går nedover gaten. Folk roper.
USA!
Vi er fortvilet.
Vennen vår døde nettopp.
Så sa en fyr på en sykkel: "Hei, har dere hørt det?"
Og vi klikker fullstendig på ham.
"Ha deg til helvete vekk fra... La oss være i fred, din..."
Og han så fullstendig forvirret ut.
Vi møtte noen andre venner
og det var da vi fant ut at han var...
at han hadde blitt arrestert, ikke drept.
STERKE BOSTON
20. APRIL, 2013
Jeg husker jeg kom til hovedkvarteret den neste morgenen.
Politidirektør Davis innkalte oss
og sa: "Kom igjen, vi skal til Fenway Park.
De vil ha en hyllest der oppe."
Ok, Boston.
STERKE BOSTON HJERTE WATERTOWN!
Den trøya vi bruker i dag står det ikke Red Sox på. Det står Boston.
Vi vil takke alle i politiet
for den flotte jobben de har gjort denne uken.
Dette er faen meg vår by.
TAKK TIL POLITIET STERKE BOSTON
Og ingen skal få diktere vår frihet.
Vær sterke. Takk.
Da Big Papi sa: "F-ordet meg vår by", så vulgært som det er,
så løste det opp mye spenning for hele byen i det øyeblikket.
"Sterke Boston"-greia var ikke en gimmick, men ekte.
Bodde du her da, var det helt ekte.
Dzhokhar var arrestert, men etterforskningen var i startfasen.
Vi måtte finne ut hvorfor, hvem de var, hva de gjorde,
og hvem de jobbet med. Vi måtte etablere et livsmønster.
Etter Dzhokhar ble arrestert,
ble han behandlet av medisinsk personell.
Så snart han kunne avhøres, ble han det,
av FBIs høyprofil avhørsgruppe.
De skulle avhøre ham. Fikk ikke rettighetene lest opp
eller gitt en advokat først.
Det skjer spesielt i terrorsaker.
En del av Patriot-loven tillater dette avhørsteamet å avhøre
folk utenfor den vanlige grunnlovsbeskyttelsen som en borger har,
spesielt når det gjelder en pågående terrorhendelse.
Dzhokhar kunne ikke snakke på grunn av skadene,
så han måtte skrive svarene, slik jeg husker.
ADVOKAT?
Statsadvokatens kontor bestemmer
når du må lese rettighetene hans.
Selv når en person ber om å få en advokat,
kan avhøret fortsette så lenge du har skjellig grunn til det.
Men du har begrenset med tid
du kan holde på noen uten å gi dem rettighetene sine.
Vi ransaket båten.
Alle bevis var avgjørende for oss på det punktet.
Det vi fant der var Jihad-manifestet
som Dzhokhar hadde skrevet i båten, og det var et av våre første spor
om at de hadde blitt inspirert av radikale terroristideer
og hadde blitt radikalisert før dette.
Vi måtte vite
om det var andre som hadde hjulpet med å bygge bombene.
Bevisene på datamaskinen hans
inkluderte blant annet utgaver av Inspire Magazine,
som var en kjent terroristpublikasjon.
Instrukser for å lage en bombe på din mors kjøkken.
Inspire Magazine er al-Qaidas offisielle magasin.
Han ble avhørt i to - tre dager,
men til slutt ga det ikke mer informasjon,
så han fikk rettighetene sine opplest.
Men vi sjekket også mange individer
som var vennene deres.
FBI sjekket alle, men jeg vet at de spesielt sjekket
alle de muslimske vennene mine mye mer enn noen andre grupper.
Jeg ble avhørt i åtte timer.
Jeg var 19, og var livredd.
Livet mitt stod på spill. Jeg og de visste det.
Føltes som om vi var skyldige og måtte bevise vi var uskyldige.
Er det på tide med profilering, Ange?
RADIKALT ISLAMIST-ANGREP
Fordi profilen har vært
at muslimer fra Midtøsten har sprengt folk,
eller prøvd å sprenge folk de siste 15 årene.
Mange terrorister er muslimer og det ville vært dumt å ikke sjekke
dette fenomenet og forberede seg på det.
Min verste frykt ble virkelighet.
Ikke bare var det en muslim som begikk den forferdelige handlingen,
men også en jeg kjenner og en som hadde kommet til moskeen vår.
Det var et øyeblikk med, for å være ærlig, dyp fortvilelse.
Senere fant vi ut at den yngste brorens romkamerat
hadde gjenkjent bildet hans på nyhetene.
De jobbet for å kvitte seg med bevis.
De hadde eksplosive bevis
som de hadde kastet på en søppelfylling.
Og vi fikk faktisk tak i det bevismaterialet, og det ble brukt
til å tiltale dem for å ha hindret rettens gang.
Da de visste de hadde gjort det og de så bildene der ute,
burde de ha stått frem og fortalt det.
Hadde de det, ville betjent Collier vært i live.
Til tross for at noen av vennene hans hadde løyet for FBI,
fikk vi inntrykk av at det bare var de to som var involvert.
At de lagde bombene lokalt, og satte dem sammen på Tamerlans kjøkken.
Jeg tror overhodet ikke
at disse bombene ble laget ved å se på Internett.
Tror de hadde hjelp. Vet ikke hvem,
men det er veldig vanskelig å lage slike bomber
og få begge til å gå av perfekt like ved hverandre med fjernutløsere.
Noen mener dette var en stor konspirasjon,
at vi gikk glipp av noe. Men nei. Dette skjer ofte.
Er ensomme ulver.
Dette var ikke amatørmessig. Dette var profesjonelle bomber,
og IED-laget vårt i Afghanistan var enige i min vurdering av det.
Vi fant ut at disse ekstremistiske bomberne var ensomme ulver
som hadde blitt inspirert av å lese Anwar al-Awlakis Inspire Magazine,
som oppmuntrer til Jihad over hele verden.
Når jeg hører noen snakke om Jihad
i sammenheng med å drepe noen, krymper jeg meg.
Jihad, det arabiske ordet, betyr å slite.
Du sliter med å få deg et godt liv. Det er jihad.
Du sliter med å være ærlig. Det er jihad.
Du sliter med å være en god, religiøs person. Det er jihad.
Jihad er ikke...
å ta i bruk en pistol eller lage en bombe og drepe uskyldige.
Noen uker etter bombingen og saken var løst
avhørte politiet og FBI en fyr ved navn Ibragim Todashev.
Han var venner med Tamerlan Tsarnaev,
også tsjetsjener og MMA-slåsskjempe.
Han tilstod visstnok å ha drept tre menn,
inkludert Brendan Mess, den 11. september, 2011.
Brendan Mess var bestevenn med Tamerlan Tsarnaev.
De kjente hverandre fra MMA-kampsporten.
Under den tilståelsen i Todashevs leilighet,
skjedde det noe veldig rart.
FBI og politiet sier at han angrep dem.
De skjøt Ibragim Todashev flere ganger.
Mange hadde mistanker til den historien.
De bare skjøt ham. Han gjorde ikke noe.
Jeg kjenner ham. Han ville bare alt skulle være over.
Historien ble mer kompleks og problematisk da, om du vil,
det ble funnet ut at Ibragim Todashev tilstod
å ha drept disse tre mennene sammen med Tamerlan Tsarnaev.
Jeg tror med kronologien i det, at det er viktig å se
at Brendan Mess ble drept inne i leiligheten sin
etter at Tamerlan fant ut at han ikke ville få
være med i de olympiske prøvene.
Var ingen tegn til innbrudd, noe som betyr at den som gjorde det,
må ha kjent dem og sluppet dem inn.
Måten de mennene ble drept på, nesten halshugget,
slik det ble beskrevet, det var personlig.
En jødisk venn, han lever Den amerikanske drømmen.
Hadde alle muligheter. Trengte ikke jobbe. Var rik.
Og disse tingene skjer med Tamerlan, og han har ikke
de samme mulighetene.
Jeg forstod at
Tamerlan var involvert i det. Det var dop involvert,
men jeg kan ikke si så mye om det.
Drapsetterforskningen i Waltham er fortsatt åpen.
Det plager meg den dag i dag.
Det er mange ubesvarte spørsmål rundt dette.
Etter trippeldrapet i Waltham, er det vår forståelse at
Tamerlan Tsarnaev hadde reist til Dagestan
og deltatt i radikaliseringsaktiviteter der.
Og vi tror det var en av grunnpilarene i radikaliseringen.
Det som skjedde mens han var der må ha påvirket ham veldig.
Fordi da han kom tilbake,
vet vi han begynte å planlegge bombingen i Boston.
Sommeren 2012 dro Tamerlan til Dagestan for
å komme nærmere sine historiske røtter og sin tro.
Som journalist betyr det at historien vil være der borte.
Du vil fortelle hva som skjer.
Du vil sørge for at folk forstår.
Ikke generalisere og gi stereotyper.
Her er det som skjer.
Jeg var to måneder i Tsjetsjenia, Dagestan og Kirgisistan.
Fant folk som kjente dem,
folk som kunne ha vært der da Tamerlan var der.
Han møtte unge muslimer som er i denne bevegelsen,
Union of the Just.
Asalamu aleikum!
Ser resultatet av Makhachkala-brødrenes mobbing
av broren deres som har kommet hit fra Amerika.
Dette er ham.
Og også mot Jamaten av Kizlyar, representert ved...
Vi var sammen, og jeg kan si de drar til strender, de griller,
de drar i moskeen, de snakker mye.
Men de sier ikke noe mer radikalt
enn noe man hører andre steder.
Vi ber om det godkjente og forbyr det ikke godkjente.
Og jeg minner deg på å vandre på sannhetens vei.
Dette er bare mishandling!
Er ikke en militant gruppe.
Så jeg prøvde å bekrefte eller avkrefte kontakten mellom Tamerlan
og noen av de som rekrutterer de militante.
Noen tok meg så langt de kunne. Noen pekte veien derfra.
Jeg gikk bort dit og traff en gruppe folk der.
Og nei, de hadde ingen anelse.
Vi finner ikke det øyeblikket der han sitter der og sier:
"Vet dere hva, la oss drepe uskyldige mennesker."
Dette var nok ikke noe han bestemte da han dro til Dagestan.
Jeg tror han dro til Dagestan for å finne mening.
Han hadde tvil.
Han kom ikke inn på det olympiske laget.
Han klandrer antimuslimske følelser,
og prøver å komme nærmere det å være muslim,
og hva kan han gjøre med livet sitt. Men han blir ikke militant der.
Det skjedde da han kom tilbake til statene.
Det endret ikke livet. Endret ingenting,
du har det ikke bedre.
Jo dypere brødrene kommer inn i islam, jo mer begynner de å assosiere det
med sin egen fiasko, og med det som skjer i utlandet,
hvor på det punktet,
USA kjempet to kriger i muslimske land.
Hvis du går etter det Dzhokhar skrev i båten,
så skylder han på den amerikanske politikken mot muslimer.
Det var det jeg skrev.
Mange folk var opprørte fordi for noen så det ut til
at fordi vi fikk dem til å se ut som vanlige folk, rasjonaliserte vi det vekk,
eller, jeg vet ikke, vi rettferdiggjorde det, lot ham slippe.
Jeg fikk en e-post: "Jeg håper at du eller noen du er glad i
blir drept av islamske terrorister, så du vet hvordan det føles."
Jeg vet hvordan det føles når noen du er glad i
blir drept av terrorister.
Faren min var på første flyet som krasjet i World Trade Center.
Og greia med det er at
hver 11. september får du se flyet
fly inn i det bygget, igjen og igjen.
Hvor mange ganger må du se det?
Hvor mange ganger må du se på at faren din sprenges i filler, og drepes?
Vi skal aldri prøve å rettferdiggjøre det de gjorde ved
å si at de hadde det vanskelig.
Men disse folkene ble ikke født maratonbombere. De ble dem.
Det er sannheten. Det er historien.
4. MARS, 2015
TO ÅR SIDEN DZHOKHAR TSARNAEVS ARREST
Jeg dekket rettssaken fra start til slutt.
Ingen tvil om at Dzhokhar ville bli funnet skyldig.
Det rettssaken egentlig handlet om, var dødsstraffen.
Den alternative dommen var livstid i maksimum sikkerhet.
Jeg vitnet, og jeg ville vitne, og jeg kom med en virkningsfull uttalelse.
Jeg mente det var viktig at jeg gjorde det for Krystle.
Jeg følte at jeg ville være den stemmen.
Da Dzhokhar kom inn i retten,
rapporterte mange journalister at han så arrogant og distansert ut.
Jeg tolket det som resignasjon. Han hadde gitt seg over til skjebnen.
Og da jeg så på ham, så jeg djevelen.
Han ødela øyet sitt, og det så ut som djevelen.
Det var rødt, skummelt.
Han så rett på deg. Han stirret rett på deg.
Det var veldig vanskelig.
Å lytte til de overlevende, hva de hadde opplevd
og hva de måtte leve med resten av livet...
Det vil jeg aldri glemme fra rettssaken.
Tror forsvaret prøvde å framstille
det slik at broren hans, som var eldre, var dominerende
og hadde en intens, potensielt voldelig personlighet,
og at han hadde gitt etter for broren.
Han gjorde det fordi broren hans tvang ham til det.
Han kunne vært påvirket av broren.
Jeg tror han følte at han av og til ikke kunne si nei til broren sin,
men han valgte å legge ryggsekken nær de barna.
Broren hans var ikke der og sa:
"Du må plassere den ved de ungene."
Og når du sprenger en ung familie som Richards og sårer Lingzi Lu
og Campbell-jenta og Sean, så finnes det ingen unnskyldninger.
Ikke skyld på at broren din radikaliserte deg.
Jeg tror, for meg, det som viste
at han visste hva han gjorde og at han var villig til å gjøre det,
var å se, ikke bare hvordan han plasserte bomben
og gikk bort fra den i tide for ikke å bli skadet selv...
Men at like etterpå, samme ettermiddag,
var det videoer av at han handlet på Whole Foods
som om ingenting hadde skjedd.
Og etter drapet på Sean Collier og kidnappingen av Danny Meng
er det en video av at han kjøper snacks på Shell-stasjonen. Rolig.
Helt rolig.
Var to ting som skjedde under rettssaken som fikk
folk til å tro at han ville få dødsstraff.
Det ene var bildet publisert av Carmen Ortiz sitt kontor
som visstnok viser Dzhokhar Tsarnaev som gir en finger til kameraet i cellen,
som ble tolket som en finger til folket i byen Boston.
Og aktorene uttrykte det absolutt slik.
Det andre var at dommeren bestemte seg for å ikke tillate bevis
knyttet til Waltham-drapene på Tamerlans beste venn noen år tidligere.
Forsvaret følte om de koblet det til Waltham-drapene,
kunne de vise at noen som var så nådeløs,
som kuttet halsen på bestevennen sin, ville gjøre alt,
og at broren hans var under hans innflytelse.
Det ble ikke tillatt. Det var et stort nederlag for forsvaret.
DØDSSTRAFF ER DRAP
Kevin og jeg var begge enige fra begynnelsen,
om han fikk dødsstraff eller juryen bestemte livstid i fengsel,
var det rettferdighet.
Til slutt ble Dzhokhar Tsarnaev dømt til døden.
Da dommen ble lest,
viste han ingen følelser, og det var slutten på rettssaken.
Pressekonferansen ble
holdt utenfor rettssalen,
og ofrene og deres familier ble bedt om å uttale seg.
Jeg vil personlig si takk til alle mine medoverlevende
og takke dem for at de er her.
Sønnene mine må bruke protesebein
så dette er ingen avslutning, men jeg kan si det føles
som om en byrde er løftet av skuldrene mine, så...
Med havnen bak dem var det ikke bare avslutning for dem.
Det var avslutning for byen.
Ingen rettferdighet her.
Vi så fire tragiske dødsfall.
Mennesker som mistet lemmer og som...
De får aldri tilbake livets uskyld.
Så det å si at det er over, det vil aldri være helt over.
Jeg kjenner familiene Richard og Campbell.
De må leve med denne tragedien for alltid.
SØKER INFO OM UKJENT MISTENKT
Det finnes ingen avslutning for alle som var der.
Dette vil alltid være et minne.
Du vil aldri kunne ikke ha vært der.
Og du har politi og ambulanse.
Du har de som ble lemlestet og såret.
Du har de som mistet sine kjære.
Alle kommer til å huske det øyeblikket resten av livet.
Det er ikke noe som det er lett å glemme.
Er enda i våre hjerter, for å være ærlig.
Fikk meg til mitt livs laveste punkt.
Jeg visste ikke hvem jeg var lenger. Mistet kontakten med den jeg var en gang.
Og jeg følte meg skuffet og forrådt.
Hvert år river det opp sårene og minnene for Karen,
og det er tøft. Det er fremdeles tøft.
Jeg vil ikke at Krystle skal bli glemt.
Mistet vennen min, det var forferdelig.
Det vil alltid være forferdelig.
Det har gått ti år nå. Du ser tilbake på opptakene,
og du ser sivile, maratonarbeidere og politibetjenter
og ambulansepersonell som kommer for å redde folk og gjøre det de kan.
Det taler virkelig om motet
og engasjementet til borgerne i Boston,
overfor sine naboer,
men også for det å kjempe mot folk som angriper oss.
Utrolig at det har gått 10 år allerede.
Jeg setter bare pris på at jeg fremdeles er i live.
Livet mitt kunne ha endt den kvelden.
Danny Meng er en viktig helt
i saken om Boston-bomberne.
Motet hans førte til nøytraliseringen av Tamerlan Tsarnaev
og arresten av Dzhokhar Tsarnaev.
Jeg har snakket mye om dette, og det handler ikke om ære.
Handler ikke om hvem som var en helt.
Det handlet om at Boston kom sammen og jobbet sammen den dagen,
og støttet de familiene som fikk livene endret for alltid.
Jeg vil gjerne se
at Boston Maraton går tilbake til å bli en fantastisk begivenhet i byen,
som ikke overskygges av denne forferdelige tingen som skjedde.
Fordi det er så mye bra som kommer fra maratonen.
Løperne i første gruppe i Patriot's Day Boston Maraton
setter i gang.
MARATHON SPORTS FEIRER BOSTON 2022
Martin Richard, Lingzi Lu, Krystle Campbell og Sean Collier
mistet livet under bombingen og menneskejakten.
Mer enn 260 personer ble skadet.
Karen og Kevin giftet seg ett år etter bombingen.
Ed Davis, Rick DesLauriers og John Foley pensjonerte seg senere.
Billy Evans ble politimester seks måneder senere.
Etter en anke,
ble Dzhokhars dødsstraff gjeninnsatt av Høyesterett i 2022.
Han sitter nå i supermaks føderalt fengsel
og venter på henrettelse.
Tekst: Lars Erik Hauklien