DOCTOR SLUMP
Jeg ble skolens beste elev 47 ganger.
RANGERING
Jeg ble landets beste elev etter prøveeksamenen.
Jeg uteksaminerte som beste student fra Seouls beste medisinskole.
I tillegg fikk jeg Helseminister-prisen.
Men nå
er jeg bare beste Pump It Up-spiller.
Jeg skrev artikler for BJA, det beste anestesiologibladet.
Jeg vant årets beste avhandling
og beste unge forsker.
Men nå
vinner jeg bare på arkaden.
Da starter vi.
Hold denne.
Dette blir en vanskelig operasjon.
Jeg brukte sykehusuniformen min
som pyjamas og jobbklær fordi den var komfortabel.
Skrue!
Pasienten har alvorlig AS, så klargjør narkosen.
Gjør klar arteriekran og SVK.
Noradrenalin og fenylefrin også.
Ja, doktor.
Er det ikke et hoftebrudd? Bruk spinalbedøvelse.
Før var det en absolutt kontraindikasjon.
Nå er det en relativ kontraindikasjon.
Er ikke narkose enklere å kontrollere om blodtrykket faller?
Blodtrykket faller i narkose også.
Holder vi dosen lav, blir det enklere å håndtere.
Jeg pleide å utfordre kolleger om pasientene.
-Når er dere ferdige? -Hva i all verden?
Vi har ventet kjempelenge.
Og så? Dere bør dra hjem og lese.
Jeg får gode karakterer.
Læreren min sa jeg kunne bli dommer, aktor eller lege.
Jeg er voksen og jeg ble lege.
Nå utfordrer jeg barn.
Skål.
Livet mitt er som soju.
Den er så bitter.
Livet mitt er som
sterke kyllingføtter.
Jeg får tårer i øynene.
Du store. Her er omeletten.
Jeg tar denne.
Takk.
Skal jeg varme den opp?
Gjerne.
-Frue! -Ja?
Du har stygge sår på hælene.
Jeg?
Sa du ikke at du tar diabetesmedisin?
-Ja. -Akkurat.
Diabetikere har nedsatt følelse i beina.
Du vil lide av fotsår om du ikke behandler det.
Ikke stram skoene for mye.
Neste gang du henter resepten,
vis legen føttene dine. Greit?
Greit, det skal jeg.
En skulle tro han var lege eller noe.
Hvordan visste du det?
Jeg er lege.
Du kan kalle meg dr. Yeo.
-Dr. Yeo? -Hva?
Ikke herr Yeo?
Jeg er dr. Nam.
Jeg er også lege.
Så dere er begge leger.
De kaller dere dr. Yeo og dr. Nam.
Stemmer det?
-Ja. -Ja.
Ikke drikk for mye.
Husk å betale. Vi har kameraer.
Folk som dem glemmer alltid å betale.
Men vi er leger.
Ingen trodde på yrket vårt.
Vi hadde til og med glemt det selv.
Men vi er leger.
Var det problemer under givingen av bedøvelse?
Nei.
Blodtrykk og puls er stabile.
Vi har
startet igjen.
DOCTOR SLUMP
Dr. Yeo, du kan begynne.
Hun er anestesiologen i dag.
-Hun heter dr. Nam Ha-neul. -Akkurat.
-Operasjonskappe. -Ok.
Jeg starter nå.
Hodelykt.
Juster fokuset.
Takk.
Jeg starter med nesen. Gi meg lokalbedøvelse med tannlegesprøyte.
Skalpell nummer 15.
Dr. Yeo, pasienten blør mye.
Blodtrykket er 110 over 79. Skal jeg senke det?
Ok.
Skalpell nummer 15.
Vi er ferdige. Fjern hodelykten.
Vi kan lukke etter utskyllingen.
Jeg er ferdig med forbindingen om 20 minutter.
Ta den tiden du trenger.
Jeong-woo, hvordan gikk det?
Det var visst et vanskelig sekundærtilfelle.
Hva er det?
Mener du Ha-neul?
Du skjønner…
Jeg hørte at Jeong-woo fikk panikkanfall under en operasjon.
Han gjorde det.
Jeg fikk ham tilbake på jobb for fort.
Jeg visste at han slet, men jeg trodde ikke det var så ille.
Var du klar over det?
Jeg ble bekymret da jeg hørte at han skulle begynne å jobbe igjen.
"Kan han holde en skalpell?"
"Tåler han blodet?"
"Blir han redd for kollegaene?"
Visste du at kollegaen han stolte på var innblandet i hendelsen?
Akkurat. Hun blandet heparin i skjul i intravenøsvæsken for å gi blødning.
Derfor tviler han fortsatt på
å operere på operasjonstua
og de som er der med ham.
Så jeg lurte på
om jeg kunne være på operasjonsstuen med ham.
Jeg ville si det på forhånd,
men hun sa du ville nekte.
Hun ba meg om å ikke si noe.
-Gjorde jeg noe feil igjen? -Nei.
Jeg tror ikke jeg kan gjøre det lenger.
Hva mener du?
Jeg sa til meg selv at det gikk bra og jeg jeg klarer det.
-Men jeg tror ikke jeg er klar. -Kom igjen.
Operasjonen gikk bra. Hva er problemet?
Dae-yeong.
Jeg får gåsehud når jeg holder en skalpell.
Som første gang som medisinstudent,
det er ukjent og skummelt.
Det er urettferdig mot alle
at jeg sier at det går bra med meg.
Hva snakker du om?
-"Urettferdig"? Hvorfor sier du det? -Det er sant.
Hvordan kan jeg ta imot hjelpen din?
Hvorfor ikke?
Du ba meg komme tilbake. Når som helst, sa du.
Jeg mente det ikke sånn.
Dr. Yeo, du har en gjest.
Jeong-woo.
Hvordan går det?
-Husker du meg? -Selvsagt.
Hva gjør du her?
Hva tror du?
Jeg hørte at du var tilbake på jobb, så jeg ville ha en konsultasjon.
Du store.
Hallo, herr Han. husker du meg?
Selvsagt gjør jeg det.
-Hvordan går det? -Bra.
Jøss, jeg kan ikke tro at mine to tidligere studenter er her.
Du store.
Jeg har med te.
Du store, takk.
Det var ikke nødvendig, doktor.
Det er en glede.
-Takk. -Takk.
Jobber du også her som anestesiolog?
-Nei. -Ja.
Så du jobber ikke her?
-Nei. -Jo.
Hva er det med dere? Hvorfor svarer dere ikke det samme?
Du skjønner…
Alt er ikke sluttbehandlet.
Er du her fordi du vil gjøre noe?
For å være ærlig,
så har jeg sett på nyhetene for å se hva du har drevet med.
Jeg visste at du aldri ville gjøre noe sånt.
Jeg ble knust. Jeg håpet på at alt ville løse seg.
Da jeg hørte at du var tilbake på jobb,
ville jeg stikke innom og hjelpe deg.
Ikke vær absurd.
Få høre. Hva trenger deg?
Jeg hører at ansiktsløft er populært.
Skal jeg ta det? Eller nesen?
Du ser naturlig og fin ut nå. Eller…
Ikke ødelegg fjeset.
Den var god.
Bra.
Det er tid for lunsj.
Vi går og spiser.
Jeg ville spandere noe godt, så hvorfor tteoktbokki?
Begge har blitt vellykkede leger,
men dere ser fortsatt ut som studenter.
Hva med meg?
Ser jeg også ut som det?
Vel…
Du ser ut som du har en sønn som er student.
Det var litt skarpt, herr. Han.
-En sønn som er student? -Jeg…
-Tja… -Jeg har en datter som går i sjuende.
Du skremte meg.
Han er vittig.
Hvorfor er du her?
Hvorfor ikke? Jeg liker også tteoktbokki.
Jeg så at sykepleierne hadde gått ut for å spise.
Skulle jeg spist alene?
Skulle jeg ha spist lunsj alene?
Nei.
Spis.
Takk.
Du må virkelig bry deg om Jeong-woo
siden du kom helt hit.
Selvsagt.
Han var den perfekte eleven.
Gi deg.
Han var snill, flittig og modig.
Ja, helt til Ha-neul startet på skolen vår. Han var så moden.
Hvordan forandret han seg etter hun kom?
Det var mye.
Disse to var de eneste i landet som fikk alt rett på prøveeksamen.
Tenk hvordan det var med begge i samme klasse.
Ha-neul, husker du at du hadde med Cheongyang-chili på skolen?
Hva? Hadde jeg det?
Du sa at det hjalp deg med å holde deg våken,
så du spiste det til lunsj mens du leste.
Jøss, du var streng mot deg selv.
Ja, det var hun.
Jøsses.
Hva lukter så sterkt?
Hva spiser hun?
Ttaengcho. Det man kaller Cheongyang-chili i Busan.
Men hvorfor?
-Kaffe funker ikke lenger. -Hva?
Hun har det med seg for å holde seg våken.
Hvorfor går hun så langt?
Jeg har vondt i magen.
Frue, kan jeg få litt medisin?
Mot hva?
Jeg har magevondt.
-Magevondt? -Ja.
-Læreren vår ba meg ta dette. -Hvorfor?
Det er åpenbart.
Jeg måtte til sykepleieren fordi jeg hørte på deg og spiste det.
Jeg fikk kjempevondt!
Vi får ikke lov til å spise Cheongyang-chili lenger.
Så ikke ta det med.
Vi går til lærerens kontor.
Det er over.
Jeong-woo var også noe for seg selv.
Ikke så rart.
Jeg så dem kjekle, og det så ikke uvanlig ut.
Kjekler de ennå?
Hele tiden.
Gjør dere det?
Jøss, sausen har fordampet.
Kan jeg få dette egget?
Det er mitt.
Jeg har rullet og kokt det i sausen.
Du kan ikke si at det er ditt.
Jeg så at det ble rullet.
Det er ikke det samme som å gjøre det.
Det er vanskelig å havne mellom dem.
Jeg skjønner.
Du har vært gjennom mye.
Jeg sa ikke fus, men…
Du er en ond gutt!
Ja, jeg kan være det! Greit.
-De er onde. -Gi meg det.
-Kom igjen. -Kom igjen. Her er det.
Ikke rør det, din pøbel.
Slutt.
-Takk for maten. -Takk.
Jeg spanderer noe bedre neste gang.
Takk for det.
Forresten.
Du har linjer når du smiler. Jeg kan gi deg Botox.
Jeong-woo sa at jeg så naturlig og fin ut.
Han sier det bare.
Du trenger Botox.
Greit. Neste gang.
Dere har det sikkert travelt. Bare gå.
Greit.
-Ha det bra. -Farvel.
-Vi treffes igjen. -Ha det.
Ring meg. Jeg skal ordne det for deg.
Og du bør gjøre det snart.
Takk for rådet.
Du bør dra hjem.
Kom igjen.
Tror du at du bestemmer over meg? Jeg skal på jobb.
Du.
Kan du ikke gi deg?
Jeg vet at dere har vært rivaler lenge og liker å kjekle.
Men hun vil hjelpe…
Den lille…
-Vi må ta en prat. -Hva er det? Slipp meg.
Hva er det?
Jeg løy.
Jeg spiste ikke chilien.
Det var løgn.
-Hva? -Jeg måtte stoppe deg.
Jeg ville ikke at du skulle ha vondt, selv om jeg ikke likte deg.
Se for deg hva jeg føler nå.
La meg spørre deg om noe.
Har du vurdert å jobbe på en klinikk for plastisk kirurgi?
-Hva? -Du har ikke vurdert det.
Du tok pause fordi du hadde det vanskelig.
Har det slått deg at det sårer meg at du jobber på grunn av meg?
Ja, men…
Jeg måtte være der for deg.
Du hadde det vondt.
Men hva med deg?
Jeg ville ikke forlate deg da du led.
Jeg ba deg om å slite med meg og gå gjennom det sammen.
Jeg tryglet deg.
Men du ga slipp.
Jeg skjønner ikke hvorfor vi slo opp.
Du forklarte det aldri.
Samme hvor vanskelig det ble,
var jeg klar for det og å elske deg.
Men du slapp hånden min.
Men du kan ikke se hvordan det sårer?
Må du være ved min side?
For din egen skyld?
-Jeong-woo… -Bare gå.
Nå er du
egoistisk.
Ha-neul, jeg har store nyheter!
Jeong-woo er i takleiligheten.
Jeg hentet teppene, og lyset var på.
Jeg lurer på hvorfor.
Kanskje han savnet deg.
Ha-neul?
Gå, ikke løp. Ha-neul!
Du må spille kostbar!
Det er ikke attraktivt å virke desperat!
Hallo, Ha-neul. Hva gjør du her?
Jeg kom opp og så at lyset var på.
Hva gjør du her?
Jeg henter ei bok for Jeong-woo.
Du glemte noe, så jeg skulle levere det.
Her.
-Takk. -Bare hyggelig.
Jeg skulle ringe deg, så det var bra at jeg traff deg.
Jeg skal dra.
-God natt. -Ha det bra.
Hei, mamma.
Hva? Gjorde hun det?
Hvor er du? På sykehuset?
Hvor er Jin-woo?
Jeg henter ham. Vent på meg. Ha det.
Su-min, beklager at jeg ringer så tidlig.
Jeg må be om en tjeneste.
Vent, vær så snill!
Unnskyld.
Tanten min falt på badegulvet.
Hun har brukne bein, så hun opereres nå.
Mamma må være der, så ingen kan passe Jin-woo.
Jeg har en operasjon nå.
Er du på ferie? Jeju Island?
Du er heldig.
Kos deg. Ha det.
Nei. Du skulle jo ikke tulle i heisen.
Hva skal jeg gjøre?
Ha-neul.
Unnskyld.
-Trenger du hjelp? -Med hva?
Jeg oppdrar også et barn alene.
Jeg kan passe ham i noen timer.
Jeg er i nærheten, så jeg kan passe ham om du vil.
Jeg elsker deg!
Jeg mener, takk.
Hei.
Heter du Jin-woo?
-Bruker du bleier? -Jeg er seks. Jeg sluttet da jeg var fire.
Jaså? Det visste jeg ikke.
"Jaså? Det visste jeg ikke."
-Hermer du etter meg? -"Hermer du etter meg?"
Hold hemovac-drenet på plass og lukk huden forsiktig.
Bandasjer såret godt og følg med på drenasjevæsken.
Ja, jeg vant!
Jeg vil til mamma.
Unnskyld. Jeg burde ikke gjort det.
Jeg får ikke treffe mora di om du går nå.
Hvordan gikk operasjonen?
Det er bra. Ikke tenk på Jin-woo.
En legebekjent passer ham. Jeg er på taket for å hente ham.
-Tak… -Hva er favorittinsektet ditt?
Knelere? Maur?
Jeg sa jo at tuen var her. Hadde jeg ikke rett?
Ja, det er masse maur her!
Hvor mange har vi?
Mamma, jeg ringer deg tilbake.
-Seks. -Tok vi seks?
Har du hatt det gøy?
Mamma!
Det var vel vanskelig? Han er en luring.
Nei. Han hører etter.
Vi har hatt det gøy, ikke sant, Jin-woo?
-Ja. -Når kommer du tilbake?
Jeg håper du vil leke igjen.
-Ok. -"Ok."
Vent.
-Hvorfor smiler du? -Gjør jeg det?
Når?
Nå nettopp. Du smilte sånn.
Når smilte jeg sånn?
Når gjorde jeg det?
Hvor skal han være nå?
Søskenbarnet mitt i Ilsan skal passe ham til tante blir skrevet ut.
Jeg henter ham etter jobb.
Unnskyld meg.
Hei, Yeong-ok.
Jeg hørte om Kyung-mins bryllup.
Vi må treffes før det. Vi finner en dato.
Jeg drar med Ha-neul.
Hva mener du?
Hva gjorde hun med Kyung-min?
Nådde Ha-neul bunnen på grunn av Min Kyung-min?
Hva mener du?
Greit.
Ha det.
Unnskyld.
Kan jeg spørre hva du snakket om?
Vel, jeg…
Jeg er også forvirret.
Ha-neul dro på avskjedsfesten hans for ikke lenge siden
og kastet en øl i ansiktet hans.
De sa det var kaotisk.
Han hadde visst stjålet avhandlingen hennes
og tatt æren for hennes arbeid.
Så spredte han rykter og gjorde henne til latter.
Det var så ille at hun ikke kan dra tilbake.
Professor Min.
Begynner du å jobbe i Hannam-dong i neste uke?
Du kunne tatt deg fri og latt oss gjøre jobben.
Du trengte ikke å komme.
Jeg ville det.
Jeg ville se professoren og se meg rundt en siste gang.
Kom inn.
Hva?
Jeong-woo.
Hva gjør du her?
Du svarte ikke etter støvet la seg,
selv om jeg hjalp deg med saken.
Jeg har ventet.
Kan vi ta en prat?
Klart det.
Kan vi få være alene?
Jeg gjør ferdig her.
Ja, professor.
Takk.
Sett deg.
Det er ganske hektisk. Jøss.
Jeg liker ikke å gå rundt grøten,
så jeg spør bare.
Hva skjedde med deg og Ha-neul?
For å spesifisere:
Hva gjorde du mot henne?
Hva…
Hva gjorde jeg? Anklager du meg etter å ha trodd blindt på henne?
Vi konkurrerte om en stilling som alle andre.
Det var en hard konkurranse om å bli professor.
Hun overså sin inkompetanse, men klandrer meg?
Det finnes mange som henne.
De legger skylden på andre. Hun er en av dem!
Jøss.
Jøss, Jeong-woo.
Jeg sa du ikke skulle like henne.
Det var kanskje fint å lene seg på henne da du slet, men hold avstand.
Hun er ubrukelig.
Din drittsekk!
Pokker ta!
Professor!
Doktor!
-Stopp. -Alt bra?
Slipp meg!
Pokker!
Det er så mye kål.
Jeg har lyst på bulgogi-kjøtt,
Bare spis.
Hvem er du, Hwang Jung-min? Du spiser, men bidrar ikke.
Så ikke klag.
Hvem er Hwang Jung-min? Ba-das venn?
Gjør han ikke opp for seg heller?
Han er egoistisk, som flere jeg kjenner.
Hva mener du? Hørte du ikke den berømte talen hans?
-Hva? -Selvsagt ikke.
Bare spis.
Jeg hørte at du plantet kål på taket.
De er bra for meg.
Jeg hørte at kalsium roer nervene.
Takk.
Jeg skal spise dem og bli frisk.
Hva er dette?
Hvorfor er du så snill?
Jeg begynner å forstå hvordan det føles at man vil hjelpe noen.
Jøss, du har blitt voksen.
Ja, mamma prøvde hardt.
Hun hørte at planter hjelper mot depresjon, så hun kjøpte noen.
Du ser vel at vi har nye gardiner?
Hun kjøpte dem for å livne opp rommet ditt.
Gjorde du det?
Du burde sagt det.
Jeg visste ikke noe i starten, så jeg prøvde bare å oppmuntre deg.
Så tenkte jeg meg om,
jeg trodde ikke at å rekke ut hånden
til en som var utslitt og nedbrutt
ville hjelpe.
Jeg følte at jeg tvang deg.
Det må ha vært så plagsomt.
Spis litt kål.
Greit.
Det er godt.
Jaså? Er det ikke sterkt?
Det er godt.
Av og til er det bedre å få stille og diskret trøst.
Hallo?
Jeong-woo.
Jeg…
Jeg har noe å si.
Kan vi treffes etter jobb i dag?
Jeg er her.
Hva?
Jeg er her for å treffe deg.
Det er midt i arbeidstiden din.
Har du sluttet?
-Hva skjedde? -Ingenting.
Ikke lyv. Du har sår overalt.
Hva skjedde? Har du slåss? Få høre.
Du store.
Unnskyld, Ha-neul.
Jeg visste det ikke.
Vil du ikke fortelle hva som skjedde?
Det går bra. Det er opp til deg.
Jeg har savnet deg.
Så…
…da vi møttes på operasjonsstua
var jeg så glad og takknemlig
at jeg ble emosjonell.
Den dagen jeg mistet skalpellen og rotet til operasjonen,
hadde jeg et mareritt.
Jeg våknet tidlig
helt alene i det fremmede huset.
Jeg savnet deg sånn.
Jeg sendte nesten: "Sover du?", slik du gjorde.
Hvorfor sier du det?
Hvis du savnet meg sånn,
hvorfor var du så kald?
Da du sa
at du ikke kunne være sammen med noen og ville slå opp,
ble jeg veldig lei meg.
"Jeg skjønner.
Jeg kan ikke hjelpe henne.
Hun kan ikke stole på meg." Jeg klandret meg selv.
-Jeong-woo… -Jeg prøvde å bli sterkere.
Jeg gjorde mitt beste for å bli en pålitelig person
som du kunne stole på.
Men da hendene mine skalv foran deg…
Jeg ville imponere deg.
Unnskyld for at jeg avviste deg.
Jeong-woo.
Jeg har blitt mye bedre takket være deg.
Da jeg sluttet på sykehuset, trodde jeg livet mitt var over.
Jeg har hatt mange lykkelige øyeblikk takket være deg.
Vi spiste tteokbokki, var på arkaden
og så filmer sammen.
Du viste meg at det finnes et liv utenfor sykehuset.
Det samme gjelder deg.
Du finnes fortsatt utenfor klinikken.
Enten du er lege eller ikke…
…vil du alltid være fantastisk.
Det må ha gjort vondt.
Du ville fortelle meg noe.
Hva var det?
Det…
Jeg ville at du skulle sjekke leksen min.
Sjekke leksen?
Du ba meg om å lære meg en popsang etter jeg sang
"Oh My Darling, Clementine".
Ikke si at du skal synge nå.
Nei, jeg skal gjøre noe bedre.
Bedre?
Hvor er penklærne dine?
Vi pynter oss og går ut.
Du store.
Kom igjen!
Ser jeg ikke trendy ut?
Har du stjålet klærne?
Så klart ikke. Jeg kjøpte dem da jeg fikk lisensen for å gå ut med Hong-ran.
-Vi gikk aldri ut. -Hvorfor ikke?
Det føltes som bortkastet tid.
Nå synes jeg ikke det.
På tide å ha det gøy.
Dette er nytt.
Vil du ha øl?
-Jeg går og kjøper. -Ok.
Jeg blir med…
Unnskyld.
Er du her alene?
-Nei, jeg… -Hun er her med meg.
-Er du kjæresten? -Hva?
Jeg hører deg ikke.
Er du kjæresten?
Jeg?
Ja, jeg er kjæresten.
Hva?
Jeg er ekskjæresten.
-Ok. -Ok.
Det med "eks" var litt lavt.
Du hadde ikke trengt å kalle meg eksen din.
Men jeg kan ikke si "kjæreste" siden du dumpet meg.
Jeg gjorde mitt beste.
Nå danser vi.
-Du skulle kjøpe øl. -Hva?
Jeg skal fikse det.
Unnskyld meg.
Det var gøy på nattklubben. Hva skal vi gjøre nå?
Er vi ikke ferdige?
Nei.
Jeg vil ha det gøy med deg i dag.
Du sa at det var greit at jeg var slik jeg var
da jeg slet
og du lot meg ha det gøy.
Jeg ville at du skulle bli bedre.
Jeg var trist.
Jeg begynte å se meg selv i deg.
Vi ble såret av andre og nådde bunnen.
Jeg trodde jeg ble bedre om du ble det.
Jeg ville hjelpe deg,
men jeg ville at vi skulle bli bedre mens vi jobbet sammen.
Hvis vi var sammen,
trodde jeg vi ville klare det.
så jeg startet på klinikken.
Jeg slutter om du vil det.
ORIGINAL MILMYEON FRA BUSAN
-Ha det bra. -Ok.
-Jeong-woo. -Ja?
Jeg ville ikke spørre om dette.
Men jeg tenkte at jeg kunne bli med å operere læreren vår.
Læreren vår?
Du store.
Kjære vene!
-Det går bra. -Unnskyld.
Herr Han, går det bra?
Ja, det går bra.
Du har noe på ryggen.
Hva da?
Det er en stor klump.
Det er ingenting.
Dr. Bin. Jeg kjente en klump på ryggen til herr Han. Kan du se?
-Klart det. -Det går bra.
Det er ingenting. Kom igjen.
Vær så snill.
Det går fort. Hvor er den?
-Her. -Men…
-Det går bra. -Unnskyld meg.
Den er stor.
Vent litt.
Ved første øyekast ser den ikke ondartet ut.
Det ser ut som et lipom.
Er det vondt når jeg trykker?
Nei, det er ikke vondt. Det er bare litt ekkelt når jeg ligger.
Var det derfor du kom hit?
Hvorfor sa du ingenting?
Vel…
Takk.
Vil du ha te?
Ja takk.
Tror du det går bra med dr. Yeo i dag?
Anestesiologvennen hans er her, så sikkert.
Jeg ble sjokkert da jeg hørte at han mistet skalpellen og trakk seg.
Jeg også.
Han ble vel traumatisert av hendelsen.
Selv den tidligere velykkede legen fikk panikkanfall.
Jeg overhørte dem.
Ikke si noe til Jeong-woo. Jeg setter pris på det.
-Vi fortsetter å spise. -Sir.
Hvis det er greit, kan jeg gjøre operasjonen?
Nei, jeg vil ikke plage Jeong-woo.
-Men likevel. -Det går bra.
For å være ærlig, stakk han innom for å be om din hjelp.
Dr. Bin og jeg skal operere.
Han ba oss om hjelp, så det påvirket meg.
Blir det et problem for deg?
Lat som du ikke hørte det.
Jeg går inn nå.
Jeg gjør det.
Jeg gjør operasjonen.
Nei, ikke press deg selv.
Jeg vil det.
Du sa
at du kunne bli bedre om jeg ble det.
Trenger jeg en grunn til å overvinne dette traumet,
er du den beste grunnen.
Vi gjør dette sammen.
Hjelp meg.
Herr Han.
Slangen i nesen tilfører oksygen så du kan puste fritt.
Det er ikke en stor operasjon,
men vi gir deg narkose likevel.
Greit.
Det går nok bra.
La oss starte med to liter O2.
Ja, doktor.
Jeg starter narkosen nå.
Vi følger med på puls, blodtrykk og pust.
Vi gir deg mer medisin om du er i ferd med å våkne.
Selv om du våkner, gjør det ikke vondt, siden du er under bedøvelse.
Greit. Sett i gang.
-Administrer propofol. -Ja.
Jeg er så velsignet.
Du gir meg narkose
og Jeong-woo opererer.
Begge mine tidligere elever er leger.
Dere er begge leger.
Begge…
SYKEPLEIER JEON SU-YEONG VI ER KLARE FOR OPERASJONEN
GREIT
SUNSHINE KLINIKK FOR MENTAL HELSE
Husk hvor gøy vi hadde det i går.
Du glemmer frykten din, ett steg om gangen.
Dr. Nam, sover pasienten?
Ja.
Jeg gir 0,5 mg ketamin.
Takk.
Skalpell.
Gasbind og Bovie.
Hold den på plass.
Senn-retraktor.
Vevspinsett og saks.
Hold den på plass.
Klargjør pinsetten og tørk blodet.
Ja, doktor.
-Skål! -Skål!
Skål!
Klapp og fokuser!
Se på ham.
Se på skjæringen hans.
Han har overvunnet skalpellfrykten! Applaus!
Ikke vær dum. Den er ikke så lett å overvinne.
Og dette er ikke en skalpell.
Jeg bryr meg ikke. Jeg er stolt av deg.
Vi må samarbeide lenge!
Dette er velkomstfesten. Etterpå skal vi gå fra bar til bar. Ok?
-Ok! -Høres bra ut!
Hva er det? Hvorfor ser dere på ham og ikke meg?
Vent litt.
Dr. Yeo, smak denne.
Den er kjempegod.
Jeg?
-Ja. -Takk.
-Unnskyld! -Unnskyld!
En øl til, takk!
Ok.
Dr. Yeo.
Du var nesten tom, så jeg bestilte en ny øl til deg.
Ja vel. Takk.
Kom igjen, Do.
Jeg ble rørt fordi jeg trodde du bestilte til meg.
Dere er så slemme.
Du. Bare gå.
Gå om du får meg til å se patetisk ut.
Ta meg med. Jeg vil jobbe på klinikken din.
-Jeg også. -Hvor er oppsigelsesbrevet?
Dere er så slemme.
At dere foretrekker Jeong-woo. minner meg om tiden i turnus.
Alle klassevenner, sjefer og sykepleiere likte ham bedre på den tiden.
Og en gang
var en av pasientene en gammel dame, og hun ga meg favorittbakverket sitt.
Jeg spiste med glede. Hun slo meg på ryggen. Hvorfor?
"Det er Jeong-woos. Hvorfor stappe den i deg?"
Hvorfor stappet du den…
Hvorfor spiste du den?
Sa du "stappet"?
Du sa det først.
Når gjorde jeg det?
Du sa det nettopp.
Sa jeg virkelig det?
Nok. Vær så snill.
Jøsses.
Jeg er så irritert.
Onkel Tae-seon.
Skal du ikke ansette noen?
Jeg passer ikke til restuarantarbeid.
-Så hva passer du til? -Jeg?
En eiendomseier.
Dere tror at jeg ikke gjør noe,
men jeg lærer meg å ta over bygget.
Jeg sjekker knuste ruter og problemer med sikringsboksen.
Jeg prøver å være en god eiendomseier.
Først må du være et godt menneske.
Er Ha-neul ute?
Ja, hun er ute og tar en drink.
Jøss, hun trenger vel alkohol for å klare seg.
Hun likte virkelig Jeong-woo, men han dro.
Det var så trist å se henne spise kål.
Jeg håper hun ikke er full og sitter og gråter et sted.
-Vet dere hvor tøft det var? -Så godt.
Jeg jobbet hardt for å lønne dere.
Spis litt peanøtter.
-Det oppmuntrende var Jeong-woo… -Her.
Hei.
Hvor er hun?
-Hva var det? -Hvordan kunne du gjøre dette?
Hva har jeg gjort?
Du deler ikke bekymringene dine.
Jeg liker deg, for du er ikke så pratsom som meg.
Hvorfor sa du ingenting?
Hørte at du hjelper Jeong-woo på klinikken.
Før det hørte jeg at du kranglet med Kyung-min.
Jeg hørte at den jævelen pinte deg. Derfor du sluttet og tok medisin.
Hvordan visste du det?
Spiller det en rolle? Jeg ville finne ham og rive av ham håret.
men jeg måtte prioritere Jin-woo.
Glem det. Er du kokk?
Det må ha vært vanskelig.
Du må lære deg å betro deg til andre. Ok?
Det må ikke være meg.
Ikke bær alle byrder alene.
Greit.
Heldigvis ga Jeong-woo ham juling, så det føltes bra.
Hva?
Hvem ga juling til hvem?
Hvem møtte du?
Hong-ran.
Er sårene dine bedre?
Ja. Ikke tenk på det.
Si at du slo ham mer enn han slo deg.
Selvsagt gjorde jeg det.
Send det til oss denne gangen.
Greit.
Skal vi prøve dette?
Jeg tok med et morsomt brettspill.
Du må snurre og svare på spørsmålet.
Du har rett.
Den som ikke vil svare, drikker. Greit?
-Greit! -Ja vel. Så…
Den pilen peker på, starter.
-Ok. -Jeg starter.
Det er dr. Nam! Gratulerer!
Her.
Dette er veldig gøy.
-Her. -Velg en.
Vel…
Hvorfor så forfjamset?
Vel…
"Er du et forhold akkurat nå?"
Jeg har ikke kjæreste.
-Kom igjen. -Kom igjen.
-Det er du sikkert. -Nei.
Nå skal jeg snurre for den neste.
-Jeong-woo! -Meg?
Her.
Jeg snurrer.
Jeg tok den.
Hva er det?
-Er det rart? -Hva er det?
-Hva? -Hva er det med uttrykket?
"Når kysset du noen sist?"
Du store!
Når var det?
-Bare svar. -Jeg vet ikke. For…
For ti år siden?
Jeg drikker bare.
-Du er kjedelig. -Ja.
Når var det?
-Kom igjen. -Seriøst.
Var dagens operasjon vanskelig?
Den gikk bra takket være deg.
Forresten,
lurer du ikke på hvorfor jeg sluttet på sykehuset?
Du så bildet på rommet mitt. Det Kyung-min og jeg tok.
Vil du ikke høre om hva som skjedde?
Ikke nå lenger.
Siden du spurte om jeg slo ham mer,
vet du vel om konfrontasjonen.
Jeg har en viss anelse.
Unnskyld for at jeg ikke sa noe.
Nei. Jeg må si unnskyld.
Hvorfor det?
Fordi. Det er det jeg føler når jeg ser på deg.
-Jeg har et spørsmål. -Hva da?
Hvorfor sa du at du ikke har kjæreste?
Vel…
Er jeg fortsatt
eksen din?
Du løy også.
Det samme gjelder deg.
Du finnes fortsatt utenfor klinikken.
Enten du er lege eller ikke…
…vil du alltid være fantastisk.
Det må ha gjort vondt.
Så?
Har du ikke en kjæreste?
Jeg har det.
Ikke ta det tilbake igjen.
Ikke du heller.
Ikke bli såret igjen.
DOCTOR SLUMP
Du er den søteste jeg har møtt.
Noen kan se oss!
Du er så nydelig!
Jeg er forbløffet!
Jeong-woo var her igjen.
Han var ikke alene. Han var med ei jente.
Var hun pen?
Har du ikke kjæreste?
Kjæreste? Ikke vær dum.
Jeg trodde du var trofast.
-Fru Kong! -Før visste jeg ingenting.
Fru Kong!
De mest trivielle tingene føles så voldsomme.
Hvor er du, Ha-neul?
Alt det trivielle glitrer siden jeg er forelsket.
Tekst: Mari Hegstad Rowland