GYÓGYÍR SZÍVFÁJDALOMRA
Negyvenhétszer voltam a suli legjobbja.
TANULÓI RANGSOR
Miután remekeltem a vizsgán, az ország legjobbja lettem.
Summa cum laude eredménnyel végeztem a legrangosabb orvosin.
Sőt, megkaptam a Miniszteri díjat is.
De most már
csak a táncgépen remekelek.
A legjobb aneszteziológia folyóirat, a BJA szerzője voltam.
Megkaptam az Év Legjobb Esszéje
és az Ifjú Kutatóprofesszor-díjat.
De most a játékgépen
döntögetek rekordokat.
Lássunk hozzá!
Fogd ezt!
Ez a műtét nem lesz könnyű.
A kék orvosi köpenyemet viseltem
alváshoz és munkaruhaként is, olyan kényelmes volt.
Csavart!
Aortaszűkülete van, kapjon általános érzéstelenítést!
Artériás és központi infúzió kell.
Készíts elő noradrenalint és fenilefrint!
Meglesz.
Ez nem csípőtörés? Gerincérzéstelenítést javaslok.
Régebben ez abszolút ellenjavallt volt.
De már csak relatív ellenjavallt.
Ha a vérnyomás esik, az általános érzéstelenítés szabályozhatóbb.
Általános érzéstelenítésnél is eshet.
Jól adagolva a gerincérzéstelenítés könnyebb.
Annak idején a kollégáimmal vitatkoztam.
- Mikor végeznek már? - Mi van itt?
Ezer éve várunk.
Minek? Menjetek szépen haza tanulni!
Így is jó jegyeim vannak.
A tanárom szerint lehetek bíró, ügyész, akár orvos is.
Én meg már felnőttem, és hivatásos orvos vagyok.
De most kölykökkel állok le vitázni.
Egészségünkre!
Az életem olyan, mint a szodzsu.
Rettentő keserű.
Az én életem meg olyan, mint…
a pikáns csirke.
Könnyekre fakadok tőle.
Tessék, itt az omlett tekercs!
Ezt elviszem.
Rendben. Köszönjük.
Újramelegítsem önnek?
Az jó lenne.
- Asszonyom! - Igen?
Csúnyán ki van sebesedve a sarka.
Tényleg?
Azt mondta, szed valamit cukorbetegségre?
- Igen. - Tudja,
a cukorbetegeknek eltompul az érzékelés a lábukban.
Ha nem kezelteti, iszonyatosan fájdalmas lábfekélye lesz.
Ne kösse túl szorosra a cipőjét!
Legközelebb, amikor megy gyógyszert felíratni,
mutassa meg a sarkát az orvosának!
Rendben, úgy lesz.
Az ember azt hinné, hogy valami orvos.
Honnan tudta?
Tényleg orvos vagyok.
Mostantól hívjon dr. Yeónak!
- Dr. Yeónak? - Tessék?
Ne Yeo úrnak?
Engem pedig dr. Namnak.
Én is orvos vagyok.
Szóval maguk ketten orvosok.
Magát dr. Yeónak, magácskát pedig dr. Namnak hívják.
Jól mondom?
- Igen. - Igen.
Ne igyanak túl sokat, oké?
És fizessenek ám! Vannak kameráink.
Az ilyenek szeretnek potyázni.
De tényleg orvosok vagyunk.
Senki sem hitte el, mi a foglalkozásunk.
Még mi is elfeledkeztünk róla.
Pedig dokik vagyunk.
Volt bármi gond az altatás során?
Nem volt.
Vérnyomás és pulzus stabil.
És újra
belevágtunk.
GYÓGYÍR SZÍVFÁJDALOMRA
Doktor úr, kezdheti.
Ma ő lesz az aneszteziológusunk.
- A neve dr. Nam Ha-neul. - Értem.
- Műtéti köpenyt! - Máris.
Kezdem.
Fejlámpát!
Állítsa be!
Köszönöm.
Kezdjük az orrával! Érzéstelenítőt kérek fecskendőben!
Tizenötös szikét!
Doktor úr, a beteg eléggé vérzik.
A vérnyomása 110/79. Levigyem?
Igen.
Tizenötös szikét!
Végeztünk. Kérem, vegye le a fejlámpát!
Öblítés után összevarrom a sebet.
Húsz perc múlva kész a kötözés.
Rendben. Csak nyugodtan!
Jeong-woo, hogy ment?
Hallottam, komplikáció lépett fel.
Mi folyik itt?
Ja, Ha-neulra gondolsz?
Tudod…
Hallottam, hogy Jeong-woo pánikrohamot kapott műtét közben.
Így volt.
Kár volt sürgetnem, hogy dolgozzon.
Tudtam, hogy vívódik, de azt nem, hogy ilyen rossz a helyzet.
Te tudtál róla?
Őszintén szólva aggódtam, amikor hallottam, hogy újra munkába áll.
„Kézbe tudja venni a szikét?”
„Kibírja a vér látványát?”
„Nem tart majd a kollégáitól?”
Egy kollégája, akiben megbízott, szintén sáros volt az orvosi műhibában.
Igen. Titokban heparint kevert az infúzióba, hogy vérzést okozzon.
Valószínűleg még mindig vívódik,
hogy újra műtsön-e.
Alighanem az asszisztensekben is kételkedik.
Arra gondoltam…
talán ott lehetnék vele a műtét során.
Szólni akartam előre,
de azt mondta, nem mennél bele.
Könyörgött, hogy ne mondjam el.
- Megint hibát követtem el? - Dehogyis.
Csak nem hiszem, hogy képes lennék folytatni.
Ezt hogy érted?
Egyre csak biztattam magam, hogy meg tudom csinálni.
- De még nem hiszem, hogy készen állok. - Ne mondd ezt!
Jól sikerült a műtét. Szóval mi a baj?
Dae-yeong,
a hideg futkos a hátamon a szikétől.
Idegen és ijesztő érzés,
mintha újra hallgató lennék.
Nem tisztességes erősködnöm,
hogy jól vagyok.
Miről beszélsz?
- Nem tisztességes? Mit beszélsz? - Így igaz.
És nem várhatom el, hogy segíts.
Miért nem?
Azt mondtad, bármikor visszajöhetek.
Nem így értettem.
Doktor úr, vendége van.
Jeong-woo!
Hogy vagy?
- Emlékszel rám? - Persze!
Mi szél hozta?
Na mit gondolsz?
Hallottam, hogy újra dolgozol, ezért úgy döntöttem, konzultációt kérek.
Szent ég!
Jó napot, uram! Emlékszik rám?
Persze hogy emlékszem.
- Hogy vagy? - Jól.
Istenem, el sem hiszem, hogy két volt tanítványom is itt van.
Azt a mindenit!
Hoztam egy kis teát.
Köszönöm szépen!
igazán nem kellett volna.
Ugyan, semmiség.
- Köszönöm. - Köszi.
Te is itt dolgozol mint aneszteziológus?
- Nem. - Igen.
Akkor nem dolgozol itt?
- Nem. - De igen.
Most melyik? Miért mondotok ellent egymásnak?
Tudja,
még nem véglegesítettük a dolgot.
Egyébként tényleg azért jött, hogy megcsináltasson valamit magán?
Hogy őszinte legyek,
figyelemmel kísértem az ügyedet a hírekben.
Tudtam, hogy soha nem követnél el ilyet.
Majd' meghasadt a szívem. Reméltem, hogy gyorsan rendeződik.
Mikor hallottam, hogy munkába álltál, úgy döntöttem,
meglátogatlak, hogy segítsem az üzletet.
Ne bolondozzon!
Na, halljuk! Mire van szükségem?
Hallom, manapság divat a ráncfelvarrás.
Vagy az orromat csináltassam meg?
Úgy a legtermészetesebb és a legszebb, ahogy most kinéz. Habár…
Ne rontsa el az arcát!
Remek válasz, fiam.
Remek.
Ha már úgyis ebédidő van,
menjünk, harapjunk valamit!
Valami jó fogást akartam, szóval miért mégis a ttokpokki?
Mert bár lediplomáztatok, és dokik lettetek,
nekem még mindig végzős diákoknak tűntök.
Na és én?
Én is annak nézek ki?
Hát,
te úgy nézel ki, mint akinek van egy végzős fia.
Hogy mondhat ilyet, Han úr?
- Egy végzős fiam? - Én csak…
- Tudod… - Egy hetedikes lányom van.
Jól rám ijesztettél.
Nagyon szellemes fickó.
Egyébként miért vagy itt?
Miért ne? Én is szeretem a ttokpokkit.
Ráadásul már az összes nővér elment ebédelni.
Ettem volna egyedül?
Akarja, hogy elmenjek?
Dehogy.
Egyél csak!
Köszönöm.
Nagyon fontos lehet magának Jeong-woo,
ha idáig eljött miatta.
Hát persze.
Igazi mintadiák volt annak idején.
Ugyan!
Tisztelettudó, szorgalmas és érett.
Mármint, amíg Ha-neul be nem iratkozott az iskolánkba.
Hogy érti? Miben változott meg az érkezése után?
Ne is kérdezd!
Az egész országban egyedül kettejüknek lett jeles a próbavizsgája.
Frusztráló lehetett egy osztályba járniuk.
Ha-neul, emlékszel, hogy Cshongjang csilit hoztál a suliba?
Hogy én? Tényleg?
Azt mondtad, hogy segít ébren maradnod,
úgyhogy tanulás közben folyton azt eszegetted.
Jesszus, te aztán szigorú voltál magadhoz.
De mennyire!
Bakker!
Csípős szagot érzek.
Mit eszik Ha-neul?
Amit a puszaniak Cshongjang csilinek hívnak.
De miért eszi?
- A kávéra már immúnis. - Micsoda?
Újabban ezt hozza az iskolába, hogy ébren tudjon maradni.
Miért teszi ezt magával?
De fáj a gyomrom!
Védőnő, kaphatnék valami gyógyszert?
Mire kell?
Gyomorfájásra.
- Gyomorfájásra? - Igen.
- A tanár azt mondta, vegyem el tőled. - Miért?
Nem nyilvánvaló?
Védőnőhöz kellett mennem, mert téged követve én is ettem.
Égett tőle a gyomrom.
Srácok, mostantól tilos csilipaprikát enni a suliban.
Úgyhogy ne hozzatok!
Gyere szépen a tanáriba!
Most jól megkapod.
Jeong-woo is megérte a pénzét.
Így már érthető.
Láttam őket civakodni, és kicsit sem tűnt kínosnak.
Még mindig civakodnak?
Egyfolytában.
Tényleg?
Te jó ég! Felszívja az összes szaftot.
Enyém lehet a tojás?
Hé, az az enyém!
Direkt beleforgattam a szaftba, hogy puhuljon.
Ki mondta, hogy a tiéd lehet?
Néztem, ahogy beleforgatod.
És? Az nem ugyanaz, mintha csinálnád.
Velük mindig két tűz között vagyok.
Teljesen átérzem.
Sokat szenvedhetett.
Tudom, hogy senkié, de…
Olyan gonosz vagy!
Igen, az vagyok, oké?
- Ne merészeld! - Add ide!
- Gyere csak! - Megvan!
Hozzá ne érj, te átokfajzat!
Fejezzétek már be!
- Köszönöm az ebédet. - Én is köszönöm.
Legközelebb én hívom meg magát.
Köszönöm, fiam.
Uram!
Hadd adjak botoxkezelést a mosolyráncaira!
Jeong-woo szerint természetes és szép az arcom.
Azt csak úgy mondta.
Van mit csinálni az arcán.
Na jól van. Majd legközelebb.
Biztos elfoglaltak vagytok. Menjetek csak!
Rendben.
- Minden jót! - Viszlát!
- Akkor még találkozunk. - Viszlát!
Uram, hívjon fel! Szépen megcsinálom magának.
És azt javaslom, ne várjon vele túl sokat!
Köszönöm a tanácsot.
Haza kellene menned.
Na ne mondd!
Ki vagy te, hogy utasítgass? Megyek dolgozni.
Hé!
Hagyd már rá!
Értem én, hogy riválisok voltatok, és folyton civakodtok.
De segíteni akar…
Hogy az a…
- Beszélnünk kell. - Mi ütött beléd? Engedj el!
Mit akarsz?
Hazudtam.
Sosem ettem Cshongjang csilit.
Csak kitaláltam.
- Mi van? - Valahogy le akartalak állítani.
Nem bírtam nézni, ahogy szenvedsz, pedig nem kedveltelek.
Szóval képzelheted, mit érzek most.
Hadd kérdezzek valamit!
Akartál valaha is plasztikai sebészeten dolgozni?
- Tessék? - Dehogy akartál.
Ráadásul épp próbálod kiheverni a történteket.
Nem gondoltad, hogy fáj látnom, ha pusztán miattam bejársz dolgozni?
De igen, csak…
Nem tehettem mást. Melletted kellett lennem.
Szenvedtél, vagy nem?
Na és te?
Én sem akartalak magadra hagyni, mikor szenvedtél.
Ott akartam lenni melletted, és osztozni a fájdalmadban.
Könyörögtem neked.
De te egyszerűen elengedtél.
Most sem értem, miért szakítottunk.
Azóta sem magyaráztad el.
Az én érzéseim nem változtak,
kész voltam erős maradni, jöjjön bármi.
De te elengedted a kezem.
És azt mondod, nem bírsz szenvedni látni?
Mellettem kell lenned?
Saját magad miatt?
- Jeong-woo… - Hagyj békén!
Amit most csinálsz,
az önzőség.
Ha-neul, ezt nem fogod elhinni!
Jeong-woo odafent van.
Felmentem takaróért, és égett a villany.
Miért jöhetett vissza?
Talán hiányoztál neki.
Ha-neul?
Lassan menj, ne fuss!
Játszd a nehezen kaphatót!
Ha túl izgatott vagy, az nem vonzó.
Szia, Ha-neul! Mi járatban?
Láttam, hogy ég a villany.
Mit keresel itt?
Jeong-woo elküldött egy könyvéért.
Úgyis be akartam ugrani hozzád. Ezt a klinikán hagytad.
Tessék!
- Köszönöm. - Szívesen.
Fel akartalak hívni, szóval örülök, hogy összefutottunk.
Akkor szia!
- Jó pihenést! - Jó utat!
Szia, anya!
Ki? A nénikém?
Hol vagytok? A kórházban?
Hol van Jin-woo?
Oké, odamegyek érte. Várjatok meg! Szia!
Su-min, szia! Bocs a korai hívásért.
Egy szívességet kérnék.
Kérem, várjanak!
Elnézést!
A nagynéném elesett a fürdőszobában.
Csonttörése van, most műtik.
Anyukámnak mellette kell lennie, így nincs ki vigyázzon Jin-woora.
Nekem viszont most műtétem lesz.
Hogy szabin vagy? Csedzsun?
Mázlista.
Akkor jó pihenést! Szia!
Nem szabad! Mondtam, hogy a lift nem játék.
Most mit csináljak?
Ja, Ha-neul.
Ne haragudj!
- Akarod, hogy segítsek? - Miben?
Én is egyedül neveltem fel egy gyereket.
Néhány óráig csak bírok vele.
Most úgyis itt leszek, szóval tudok vigyázni rá, ha akarod.
Imádlak!
Úgy értem, köszönöm.
Szia!
Jin-woonak hívnak, ugye?
- Még mindig hordasz pelenkát? - Hat vagyok. Négyévesen hordtam utoljára.
Csakugyan? Nem is tudtam.
„Csakugyan? Nem is tudtam.”
- Miért utánzol? - „Miért utánzol?”
Fogd le a dréncsövet, és zárd le a sebet!
Kötözd be, és figyelj a váladék színváltozására!
Ez az, én győztem!
Megyek anyához!
Jin-woo, ne haragudj! Túllőttem a célon.
Soha többé nem láthatom az anyukádat, ha most csak úgy elmész.
Szia! Hogy ment a műtét?
Ez megkönnyebbülés. Ne aggódj Jin-woo miatt!
Találtam valakit. Épp a tetőre megyek érte.
- Miért a tetőn… - Mi a kedvenc rovarod?
Az imádkozó sáska? A hangya?
Látod? Tudtam, hogy itt egy hangyaboly. Nem megmondtam?
De. Rengeteg itt a hangya!
Szerinted mennyi lehet?
Anya, majd visszahívlak. Szia!
- Hat. - Hatot fogtunk?
Jin-woo, jól érezted magad?
Anyuci!
Bírtál vele? Igazi rosszcsont.
Ugyan! Nagyon engedelmes.
Nagyon jól elvoltunk, ugye, Jin-woo?
- Igen. - Mikor jössz megint?
Visszavárlak ám játszani!
- Oké. - „Oké.”
Várjunk csak!
- Miért mosolyogsz? - Hogy én?
Mikor?
Pont most. Így mosolyogtál.
Mikor mosolyogtam én így?
„Mikor mosolyogtam én így?”
Egek!
Szóval, kihez fogod vinni?
Ilsanba, az unokatestvéremhez, amíg a nagynénémet haza nem engedik.
Munka után pedig elhozom.
Egy pillanat!
Szia, Yeong-ok!
Aha, hallottam Kyung-min esküvőjéről.
Jó, találkozzunk előtte! Válasszunk időpontot!
Ha-neullal megyek.
Ezt hogy érted?
Hogy mit tett vele?
Ha-neul Min Kyung-min miatt került padlóra?
Hogyhogy?
Oké.
Értem.
Rendben. Szia!
Ne haragudj!
Megkérdezhetem, miről volt szó az előbb?
Hát én…
Én is össze vagyok zavarodva.
Ha-neul nem is olyan régen elment Kyung-min búcsúpartijára,
és képen öntötte sörrel.
Durva jelenet volt.
Kihasználta Ha-neult, ellopta a disszertációját,
és a munkájáért járó elismerést.
Meg pletykált róla, és nevetség tárgyává tette.
Ez odáig fajult, hogy vissza sem mehet.
Min professzor!
Jövő héttől Hannam-dongba fog járni?
Kivehette volna a mai napot, bírjuk a munkát.
Felesleges volt bejönnie.
De be akartam.
Még utoljára körül akartam nézni, és beszélni a proffal.
Szabad.
Nahát!
Jeong-woo!
Mi szél hozott?
Nem vetted fel, miután elült az ügy,
pedig én is segítettem a végére járni.
Már vártalak.
Beszélhetnénk?
Persze.
Magunkra hagynátok?
Én majd befejezem.
Rendben.
Köszönöm.
Foglalj helyet!
Nahát, most jól megleptél!
Nem vagyok az a típus, akinek szokása mellébeszélni,
szóval nem kertelek.
Mi történt közted és Ha-neul között?
Pontosabban…
mit tettél vele?
Megáll az ész!
Hogy én mit tettem vele? Vakon elhiszel neki mindent, amit mond?
Versenyeztünk egy pozícióért, mint mindenki más.
Riválisok voltunk, professzorok akartunk lenni.
Engem hibáztat, miközben ő az, aki nem hozzáértő.
Tele van a világ a hozzá hasonlókkal!
Mindig másokat hibáztatnak. Ő is ilyen!
Na szép!
Figyelj, Jeong-woo!
Mondtam, hogy ne szeress belé!
Tudom, kellett, akire támaszkodhatsz, de most már tartsd magad távol tőle!
Ő egy semmirekellő.
Te szemét!
Rohadék!
Uram!
Doktor úr!
- Elég! - Jól van?
Engedj el!
Az ördögbe!
Hegyekben áll a káposzta.
Úgy ennék inkább marha bulgogit!
Ezzel kell beérned.
Nem vagy egy Hwang Jung-min, de enni azt tudsz.
Egy szót se halljak!
Ki az a Hwang Jung-min? Ba-da barátja?
Sosem segít az anyjának?
Ismerek valakit, aki ugyanilyen önző.
Mit karattyolsz? Nem is tudsz a beszédről, amit adott?
- Mi? - Naná, hogy nem.
Inkább egyél!
Megtudtam, hogy a káposztát, amit a tetőn ültettél,
nekem szántad.
Igen. Hallottam, hogy a kalcium nyugtatólag hat az idegekre.
Köszönöm.
Rendesen eszem, hogy gyorsan rendbe jöjjek.
Mi lelt?
Miért vagy ilyen kedves?
Végre kezdem megérteni, milyen érzés, amikor segíteni próbálsz valakinek.
Ez aztán a fejlődés!
Igen, anya tényleg igyekezett.
A növények enyhítik a depressziót, ezért vett néhányat.
Új függönyöd is van, észrevetted?
Ő maga vette, hogy felfrissítse a szobádat.
Tényleg?
Mondhattad volna.
Eleinte nem tudtam, hogyan segíthetnék, ezért csak bátorítani próbáltalak.
De aztán elgondolkodtam.
Hiába nyújtok segítő kezet annak,
aki padlóra került és kimerült,
azzal nem segítek neki.
Úgy éreztem, hogy sürgetlek és kényszerítelek.
Nagyon a terhedre lehettem.
Egyél káposztát!
Oké.
Finom.
Tényleg? Nem túl fűszeres?
Ízletes.
Néha sokkal nagyobb segítség a csendes és jól palástolt vigasz.
Halló?
Jeong-woo!
Figyelj,
mondanom kell valamit.
Találkozhatnánk ma munka után?
Itt vagyok.
Tessék?
Eljöttem, hogy lássalak.
Még munkaidő van.
Felmondtál?
- Mi történt? - Semmi.
Ne hazudj! Tiszta seb vagy.
Mi történt? Verekedésbe keveredtél? Beszélj!
Istenem!
Sajnálom, Ha-neul!
Fogalmam sem volt róla.
Nem fogod elmondani, hogy mi történt?
Semmi gond. Nem erőltetem.
Nagyon hiányoztál.
Tudod…
amikor megláttalak a műtőben,
olyan boldog és hálás voltam,
hogy elérzékenyültem.
Volt egy rémálmom aznap, amikor elejtettem a szikét,
és elszúrtam a műtétet.
Egyedül ébredtem
abban az idegen házban.
És borzasztóan hiányoztál.
Majdnem én is megkérdeztem, hogy alszol-e már.
Ezt most miért hozod fel?
Ha annyira hiányoztam,
miért voltál rideg velem?
Amikor azt mondtad,
nem állsz készen egy kapcsolatra, és szakítani akarsz,
az számomra rendkívül fájdalmas volt.
„Értem.
Szóval nem vagyok a segítségére.
Nem támaszkodhat rám.” Magamat hibáztattam.
- Jeong-woo… - Ezért erősebbé akartam válni.
Minden tőlem telhetőt megtettem, hogy megbízhatóvá váljak,
akire támaszkodhatsz.
De amikor ott álltál előttem, és ledermedtem…
csak bizonyítani akartam.
Bocs, hogy rideg voltam tegnap!
Jeong-woo,
sokkal jobban vagyok, hála neked.
Amikor otthagytam a kórházat, azt hittem, vége az életemnek.
De neked hála sokat nevettem.
Ttokpokkit ettünk, játékterembe jártunk,
és együtt filmeztünk.
Megmutattad nekem, hogy a kórházon kívül is van élet.
Ez rád is vonatkozik.
Számodra is van élet a klinikán kívül.
Akár orvos vagy, akár nem…
mindig különleges leszel.
Nagyon fájhatott.
Jut eszembe, mondani akartál valamit.
Mi volt az?
Ja, csak az, hogy…
elvégeztem a házi feladatomat.
A házi feladatodat?
Kérted, tanuljak meg egy popdalt, miután elénekeltem
a „Clementine”-t a bárban.
Azt ne mondd, hogy énekelni fogsz!
Nem, valami jobbat tartogatok neked.
Jobbat?
Melyik a legjobb ruhád?
Öltözzünk ki, és irány a buli!
Te jó ég!
Gyerünk!
Nézz rám! Divatos vagyok, mi?
Honnan van ez a ruci? Loptad?
Miket beszélsz? Még régen vettem, hogy bulizni járjak Hong-rannal.
- De végül letettem róla. - Miért?
Időpocsékolásnak tűnt.
De ma nem érzem annak.
Bulizzunk egy jót!
Ez új.
Te is kérsz sört?
- Hozok párat. - Oké.
Jövök veled.
Bocsánat!
Egyedül jöttél?
- Nem, én… - Velem van.
- A barátja vagy? - Mi?
Nem hallak jól.
A barátja vagy?
Hogy én?
Igen, a barátja vagyok.
Hogyan?
Mármint az exbarátja.
- Oké. - Oké.
Jól hallottam, hogy „ex”?
Nem kell az orrára kötni, hogy csak voltam az exed.
De nem is járunk.
Mindegy, próbáltam kivágni magunkat.
Táncoljunk!
- Mi lesz a sörrel? - Tessék?
Máris hozom.
Utat kérek!
Nagyon jól éreztem magam a klubban. Mi a következő program?
Még nem végeztünk?
Nem.
Egy fergeteges estét akarok veled.
Jut eszembe, te sosem sürgettél, hogy jöjjek rendbe,
amikor küszködtem,
és hagytad, hogy magam álljak talpra.
De én sürgettelek, hogy juss túl rajta.
Vacakul voltam.
Azt hiszem, magamat kezdtem látni benned.
Mindketten sérelmeket szenvedtünk, és mélypontra kerültünk.
Úgyhogy azt gondoltam, ha te rendbe jössz, én is talpra állok.
Való igaz, segíteni akartam neked,
de elsősorban azért akartam veled dolgozni, hogy én gyógyuljak.
Úgy éreztem, sikerülhet,
ha mellettem vagy.
Ezért jelentkeztem a klinikádra.
De felmondok, ha akarod.
EREDETI PUSZANI MILMJON
- Vigyázz magadra! - Jó.
- Jeong-woo! - Igen?
Féltem megkérdezni, nehogy kellemetlenül érintsen.
De arra gondoltam, átvehetném tőled a tanárunk műtétjét.
A tanárunk műtétjét?
Te jó ég!
Úristen!
- Megvagyok. - Elnézést!
Jól van, tanár úr?
Igen, jól vagyok.
Van valami a hátán.
Micsoda?
Mint egy nagy csomó.
Semmiség.
Van egy nagy dudor a hátán. Megnéznéd?
- Persze. - Jól vagyok.
Ne fáradj! Tényleg semmiség. Menjünk!
Kérem, uram!
Nem tart sokáig. Hol van?
- Itt. - De
- tényleg jól vagyok. - Megkukkantom.
A mindenit, jó nagy!
Lássuk csak!
Egyelőre nem látszik rosszindulatúnak.
Lipómának tűnik.
Fáj, ha megnyomom?
Nem, egyáltalán nem fáj. Csak zavar egy kicsit, amikor fekszem.
Ezért nézett ma be a klinikára?
Miért nem mondta?
Hát…
Köszönöm.
Hozhatok önnek teát?
Nagyon kedves.
Szerinted Yeo doktor úrnak ma menni fog a műtét?
Biztos, az aneszteziológus barátnője is itt van.
Nagyon megdöbbentem, amikor hallottam, hogy elejtette a szikét.
Én is.
Az orvosi műhiba súlyos trauma volt számára.
Az egykor sikeres orvos pánikrohamot kapott.
Véletlenül hallottam az egészet.
Ne mondjátok el Jeong-woonak, jó? Könyörgök!
- Folytassuk az ebédet! - Uram!
Megengedi, hogy elvégezzem helyette a műtétet?
Nem akarom megbántani Jeong-woot.
- Akkor is. - Jól vagyok.
Igazából azért jött, hogy a segítségedet kérje.
Dr. Binnel megműthetjük helyetted?
Bánt a dolog, hisz segítségért jött.
Nagyon kínos lenne számodra?
Hagyjuk! Nem mondtam semmit.
Most már megyek.
Megcsinálom.
Elvégzem a műtétet.
Ha nem megy, ne erőltesd!
De akarom.
Azt mondtad,
jobban leszel, ha én is.
Ha valami átlendíthet ezen a traumán,
nálad nincs rá alkalmasabb.
Csináljuk együtt!
Segíts nekem!
Han úr!
Az orrában lévő cső oxigénellátást biztosít, így szabadon lélegezhet.
Ez nem egy komoly beavatkozás,
de az ön kényelme érdekében elaltatjuk.
Rendben.
Biztos remek munkát végeztek majd.
Kapjon két liter oxigént!
Rendben.
Elkezdem az altatást.
Figyelem a pulzust, a vérnyomást, a légzést.
Ha úgy látjuk, ébredezik, növeljük az adagot.
De ha fel is ébredne, nem fog fájni, hisz semmit sem érez majd.
Oké. Csináld csak!
- Add be a propofolt! - Azonnal.
Istenem, olyan szerencsés vagyok!
Te vagy az altatóorvosom,
Jeong-woo pedig a sebészorvosom.
Mindkét volt diákom orvos.
Mindketten orvosok.
Mindketten…
JEON SU-YEONG NŐVÉR MŰTÉT ELŐKÉSZÍTVE
OKÉ
NAPSUGÁR KLINIKA
Csak emlékezz, milyen jól szórakoztunk tegnap!
Lépésről lépésre haladva felejtsd el minden félelmedet!
Nam doktornő, altatásban van a beteg?
Igen.
Beadok neki 0,5 mg ketamint.
Jó. Köszönöm.
Szikét!
Gézt és kautert!
Kérem, tartsa!
Senn retraktort!
Szövetcsipeszt és ollót!
Tartsa a helyén!
Készítse elő az érfogó csipeszt, és folytassa a törlést!
Igen, doktor úr.
- Egs! - Egs!
Egs!
Tapsoljuk meg!
Nézzenek oda!
Micsoda sebésztehetség!
Leküzdötte a szikétől való félelmét. Tapsot!
Ne butáskodj! Azt nem olyan könnyű leküzdeni.
Ez amúgy sem szike.
Tökmindegy. Büszke vagyok rád.
Remélem, sokáig velünk maradsz.
Ma van az üdvözlő partijuk, úgyhogy kocsmatúrát tartunk. Oké?
- Oké! - Hurrá!
Mi van itt? Miért mindenki őt nézi és nem engem?
Egy pillanat!
Yeo doktor úr, kóstolja meg ezt!
Nagyon finom.
Az enyém?
- Igen. - Köszönöm.
- Pincér! - Pincér!
Még egy korsó sört!
Máris.
Doktor úr,
rendeltem magának még egy korsóval.
Az jó. Köszönöm.
Ugyan már, Do nővér!
Pedig már meghatódtam, mert azt hittem, nekem rendelte.
Olyan gonoszak!
El lehet menni,
ha szánalmasnak akarnak beállítani!
Vigyen magával! A maga klinikáján akarok dolgozni.
- Én is. - Hol van a felmondólevelem?
De gonoszak!
Az, hogy mindenki őt választja, eszembe juttatja a gyakornoki éveimet.
Már akkoriban is minden hallgatótársunk, orvos és nővér őt kedvelte.
Egyszer az történt,
hogy egy betegünk, egy idős hölgy adott nekem egy krémes sütit, a kedvencét.
Nagyon ízlett. Aztán hátba vágott. Hogy miért?
Jeong-woonak szánta, én meg betömtem.
Akkor miért tömte…
Miért ette meg?
Azt mondta, hogy „tömtem”?
Maga mondta az előbb.
Mikor mondtam ilyet?
Pont most.
Igen? Tényleg ezt mondtam?
Jól van, elég!
Na szép!
Jól felhúztak.
Bácsikám!
Nem akarsz felvenni valakit?
Nem nekem való ez a munka.
- És mi való neked, mi akarsz lenni? - Én?
Házgondnok.
Azt hiszitek, nem csinálok semmit,
de tanulok, hogy átvehessem az épületet.
Ellenőrzöm, vannak-e törött ablakok, vagy kiégett biztosítékok.
Igyekszem kiváló gondnokká válni.
Előbb valamirevaló emberré kellene válnod.
Ha-neul nincs itt?
Nincs, elment inni egyet.
Valószínűleg csak a pia segít neki átvészelni ezt a helyzetet.
Nagyon kedvelhette Jeong-woot, de az a fiú lelépett.
Szívszorító volt látni, ahogy káposztát eszik.
Remélem, nem részegen bőg valahol.
- Nehéz volt ám, tudjátok? - Ez jólesett!
Hogy fizetni tudjam a béreket.
Előbb egyél mogyorót!
- Fantasztikus, hogy Jeong-woo jött, és… - Vegyél!
Szia!
Hol van ez a lány?
- Miért kaptam? - Hogy tehetted ezt velem?
Mit tettem?
Tudom, nehezen beszélsz a bajaidról.
Való igaz, azért bírlak, mert velem ellentétben szűkszavú vagy.
De akkor is, hogy voltál képes ilyesmit eltitkolni?
Segítesz Jeong-woonak a klinikán.
Azelőtt meg, hallom, összebalhéztál Kyung-minnel.
Sanyargatott az a mocsok, ezért mondtál fel és szedtél gyógyszert.
Hogy tudtad meg?
Számít ez? Legszívesebben megkerestem volna Kyung-mint, hogy jól megtépjem.
De Jin-woo miatt takarékra tettem magam.
Felejtsd el! Mi vagy te, tűzhely?
Nehéz lehetett.
Kicsit próbálj már lazább lenni, és megbízni másokban! Oké?
Nem kell, hogy én legyek az.
Ne magad cipelj minden terhet!
Jól van.
Örültem, hogy Jeong-woo helyettem is jól ellátta a baját.
Tessék?
Mit tett Jeong-woo?
Kivel találkoztál?
Hong-rannal.
Gyógyulnak már a sebeid?
Persze. Ne aggódj!
Mondd, hogy ő több pofont kapott, mint te!
Mi az hogy!
Ajánlom, hogy ezúttal elküldje!
Figyelem!
Játsszunk egyet!
Van egy csomó játék, úgyhogy hoztam egyet.
Ezt tudom. Pörgetünk, és válaszolni kell a kérdésre.
Pontosan.
Aki nem hajlandó válaszolni, az iszik.
- Megegyeztünk! - Jól van. Akkor…
Az húz először, aki felé ez mutat.
- Oké. - Én kezdem.
Nam doktornő! Gratulálok!
Parancsolj!
Ez nagyon jó móka.
- Tessék! - Húzzon egyet!
Hát…
Miért jött zavarba?
Csak…
„Jelenleg kapcsolatban vagy?”
Nem, nem vagyok.
- Ugyan már! - Ne már!
- Biztos van valakije. - Nincs.
Most én pörgetek, ugye?
- Jeong-woo! - Én?
Parancsolj!
Megkeverem.
Megvan.
Mi áll rajta?
- Fura dolog? - Mi az?
- Mit ír? - Miért nézel így?
„Mikor csókolóztál utoljára?”
Micsoda?
Na, mikor?
- Halljuk! - Nem is tudom. Úgy…
tíz évvel ezelőtt?
Inkább iszom.
- Ünneprontó! - Na ne!
Mikor csókolózott?
- Ki vele! - Ne már!
Jól ment a mai műtét?
Igen, neked köszönhetően.
Egyébként
nem akarod tudni, hogy miért hagytam ott a kórházat?
Láttad a képet a szobámban, amin Kyung-minnel vagyok.
Nem vagy kíváncsi rá, hogy mi történt?
Már nem.
Mikor megkérdezted, több pofont kapott-e,
lejött, hogy tudod, kérdőre vontam.
Nagyjából el tudom képzelni, mi történt.
Bocsáss meg, hogy nem mondtam el!
Nem, te bocsáss meg!
Miért kérsz bocsánatot?
Amikor rád nézek, úgy érzem, bocsánatkéréssel tartozom.
- Lenne egy kérdésem. - Mi az?
Miért mondtad, hogy nem vagy kapcsolatban?
Hát mert…
Még mindig
az exed vagyok?
Te is hazudtál.
Ez rád is vonatkozik.
Számodra is van élet a klinikán kívül.
Akár orvos vagy, akár nem…
mindig különleges leszel.
Nagyon fájhatott.
Szóval?
Tényleg nincs pasid?
De van.
Ezúttal vissza ne vond!
Te se.
És ne bántódj meg megint!
GYÓGYÍR SZÍVFÁJDALOMRA
Te vagy a legcukibb lány a világon.
Valaki megláthat!
Annyira édes vagy!
Majd' szétvet az ideg!
Jeong-woo végre visszajött.
De nem egyedül volt, hanem valami nővel.
Csinos volt?
Nincs barátnőd?
Barátnőm? Ez nevetséges.
Azt hittem, hűséges típus vagy.
- Asszonyom! - Fogalmam sem volt.
Asszonyom!
A leghétköznapibb dolgok is varázslatosnak tűnnek.
Hol vagy, Ha-neul?
A legbanálisabb dolgok is mesések, mióta szerelmes vagyok.
A feliratot fordította: Vig Mihály