DOKTOŘI NA DNĚ
Ta vyrostla, že?
- To ano. - Je veliká.
- Krásně ti vyrostla, So-jon. - A tvoje?
Tak jak se vám líbí pěstovat vlastní fazole?
- Je to super! - Bezva!
Jak velkou máš ty?
Paní učitelko,
proč mu ta fazole ještě nevyrašila?
Je porouchaná?
Vydrž.
JO ČONG-WU
Čong-wu.
Neboj, taky ti brzy vyroste.
Musíme být trpěliví.
Ano, paní učitelko.
Moje sazenice jako jediná nevyklíčila.
To byl Incident s fazolí.
Moje úplně první selhání,
které si pamatuju.
JO ČONG-WU
Snažil jsem se ji dávat na slunce.
Zaléval jsem ji častěji než ostatní.
- Kniha. - Book.
- Žák. - Student.
- Hezký. - Pretty.
Ale moje fazole…
Pretty.
…odmítala vyklíčit.
- Dáme si přestávku. - Super!
- Myslím, že poroste. - No jo.
Čong-wu.
Chudáčku.
Tvoje fazole pořád neroste.
Musíš být smutný.
Ne, ani ne. Nevadí mi to.
Vlastně mě ani nebaví je pěstovat.
- Fakt? - Jo.
Fazole stejně nemám rád.
Když jsou v rýži, nedám ji do pusy.
Žádné pitomé fazole v životě nepotřebuju.
A nebudu kvůli nim brečet.
Ten den jsem kvůli té hloupé fazoli
brečel jako želva.
Cítil jsem se osamělý a nešťastný.
Šel jsem domů a tekly mi slzy velké jak ty fazole.
VYSVĚDČENÍ
Ty vole.
Proboha.
Co jim mám říct?
Bože.
Ty někam jedeš, mami?
Do Los Angeles na tátovu konferenci.
Týden tady budeš jenom s hospodyní.
Dobře.
Co to máš?
Vysvědčení.
Ale trochu jsem se zhoršil.
Takhle špatný výsledek jsem nečekal.
To je tak těžké držet krok? Cos dělal?
Jaký smysl má život v neúspěchu?
- Běž nahoru a uč se. - Ano.
Šťastnou cestu.
Za to může Ha-nul.
DENÍK – POZOROVÁNÍ FAZOLE
Tehdy jsem si uvědomil,
že život je jako ta fazole.
Že jsou v něm věci, které nemůžu mít pod kontrolou.
Na shledanou.
Můžete nás odhlásit?
Štěstí se zdálo občas nedostižné,
ale neštěstí bylo všudypřítomné.
Ty hajzle.
V mžiku jsem se ocitl na samém dně.
A neúspěch vždycky šel ruku v ruce s osamělostí.
MÁMA
Chtěl jsem si zachovat tvář, tak jsem dělal, že mi nic není.
Ahoj, mami.
Otec kandiduje na předsedu asociace kardiologů.
Měl bys dbát na to, aby jeho píle nepřišla nazmar.
Toužil jsem po rodině, které na mně bude záležet.
Vážně jsem to neudělal, Kjong-mine!
Chtěl jsem, aby mi někdo věřil.
Jenže mě čekalo
jedno neštěstí za druhým.
Můj život byl dál temný a beznadějný.
Budu ještě někdy v pořádku?
Budu si ještě někdy moct vychutnat obyčejný večer?
DOKTOŘI NA DNĚ
To je propiska.
Proč nefunguje?
- Co tu děláš? - Proboha!
Polekals mě.
Proč jsi tady? To už jste se tak sblížili?
To ne.
A co tu děláš ty?
Přišel jsem pro deku a viděl tě tu.
Já šla nahoru na vzduch.
Bylo otevřeno, chtěla jsem zavřít.
A proč jsi to neudělala?
Proč jsi zírala na tu propisku?
Copak?
„Šla jsem za tebou, ale nebyls tu.“
- Chtělas mu nechat vzkaz? - Ty smrade…
- Není to kamera? - Co?
No jo. Tohle je čočka.
Proč si lidi dělají takové fotky?
Popravdě,
někdo si na klinice tajně natáčel…
Čong-wu, kde jsi?
PREVENCE ZLOČINU DASAN-DONG, KŘIŽOVATKA
Podezřelý po srážce utekl touhle uličkou.
Ale kamera v ní je nefunkční,
takže jsme nezjistili, kam zmizel.
A taky
mi ze stanice ve vaší čtvrti poslali tenhle záznam z motorky.
Nevloupali se k vám před měsícem?
Ano.
Podezřelého zachytila kamera na projíždějící motorce.
Jak vidíte…
obraz není příliš jasný, ale…
Je to stejný člověk, že?
Mají podobnou výšku, postavu i chůzi.
Podle nás je to stejný člověk.
A tohle je kamera, kterou dotyčný upustil.
Stejný model jako ty z vaší kliniky.
Detektive Kime.
- Ano? - Můžete se podívat?
Omluvte mě.
Čong-wu.
Ahoj, Ha-nul. Co tady děláš?
Slyšela jsem, že jsi tady. Skvělé načasování.
Tohle jsem našla pod tvým stolem a…
O co tady asi jde?
Musel tu kameru u mě tehdy nechat.
Myslíte, že mě nahrával?
To nevím.
Vyšetřujeme to. Brzy budeme vědět víc.
Detektive Kime.
Jak to šlo?
Víte…
Ta kamera byla trochu poškozená.
Dostala se do ní voda. Nebyli jsme schopni z ní ta data dostat.
Není žádná šance?
Kdo to mohl udělat? Takhle stalkovat a ukrývat kamery.
Hej, co ta krev?
- Trochu jsem se škrábl. - To není trochu.
Máš na hlavě tržnou ránu. Měls jít na pohotovost.
- Krvácení jsem zastavil, je to dobrý. - Není.
Jdeme do nemocnice.
Hej!
- Pan Jo Čong-wu? - Ano?
Měl jste 1,5 cm dlouhou ránu, sešili jsme ji sešívačkou.
- Má otřes mozku? - Ne, nemějte obavu.
- Nepotřebuje CT… - Ne.
Tak zlé to není.
Rozumím. Děkuji.
Pojďme.
Proč brečíš?
Protože je mi tě líto.
Co budeš dělat?
Tys něco pila?
Co tě to popadlo?
Sedni si. Co se děje?
Myslela jsem, že se ta operace prostě jenom pokazila.
Žes měl smůlu, že to byla nešťastná náhoda.
Ale možná po tobě někdo šel…
Jak jsi to tak dlouho vydržel?
Neplač.
- Když tě tak vidím, chce se… - A co moje city?
Já se cítím hůř, chápeš?
Tolik sis toho zažil.
Co budeme dělat?
Už je ti líp?
Možná je to tou depresí, ale rozbrečím se teď tak snadno.
Musím si dát víc prášků.
Tušíš, kdo by to mohl být?
Kdo ti nastražil kamery na kliniku, dokonce i k nám na střechu?
Podezříváš někoho?
Jo.
Ten anesteziolog, co byl se mnou na sále…
mi nedá spát.
Jo. Ten, co měl svědčit, ale dva dny před slyšením odmítl.
Jasně, ten tam ty kamery mohl nastražit snadno, když tam pracoval.
Ale proč by to dělal?
To vážně netuším.
Moc se tím netrap.
Dobře to dopadne.
Pravda vždycky nakonec vyjde najevo.
To máš odkud?
Z nějakého filmu?
- Myslíš, že jsem měla čas na filmy? - Jasně.
Až se všechno vyřeší, na nějaký spolu zajdeme.
Chci si dát popcorn s někým, koho mám ráda.
Tak pojď.
Ty bláho.
Třetí slyšení v procesu
smrti macajské dědičky kasína začne dnes ráno.
Svědčit bude autor odborného lékařského článku,
- který má prokázat Joovu nevinu. - Pa, mami.
Ahoj.
Mockrát děkuju za včerejšek.
Není za co.
Díky tobě jsem chytila vážku.
Hned jsem ji musela zavézt synovi do Jangpchjongu.
Tos jela takový kus jenom kvůli tomu?
Jo.
Přes týden bydlí u mojí mámy.
Co zemřel táta, bydlí maminka v Jangpchjongu u svých sester.
Představ si, jak se asi nudí
pětiletý kluk, co musí bydlet se třemi babičkami.
Vždycky mě mrzelo, že si nemá s kým hrát.
No nic, děkuju ti.
Když narazíš na jakýkoli hmyz, chyť ho prosím a dej mi vědět.
Tak zatím.
Co to mělo být?
To mi dává domácí úkol, nebo co? Proč to po mně chce?
- Vy dva. - Bože můj.
Kdy jste se tak sblížili?
Nesblížili jsme se.
Mluvili jsme o vážce. Byla to jen taková příhoda.
„Příhoda?“
Jako jednorázovka?
Co to meleš?
Ne, říkal jsem, že šlo o vážku.
Jak si to můžeš vykládat takhle?
Ty jsi ale nemrava.
To ne. Mluvil jsi dost vágně.
Dej to sem, pokud je to pro mě. Je tam sirup?
Ne.
V tomhle jo, že?
Dej to sem.
Mami.
- Mám hlad. - Vydrž.
Jak jako vydrž? Mám hlad.
Proboha, prostě počkej.
Chci sladkou rýži.
Pusť mě, nebo se naštvu.
Nepustím tě, dokud mi neuděláš rýži.
Tak dost!
Uvař si ji sám!
Já to neumím.
Když to neumíš, tak se to nauč.
Já se to taky musela naučit.
- Co hledáš? - Žehličku.
Přísahala bych, že jsem ji sem dávala.
Nevzals ji?
Proč bych ti bral žehličku?
Nedávno jsi mi prodal friťák, abys měl na rande s holkou.
Rozešli jsme se.
Když jsi mě tři hodiny mlátila, zařekl jsem se, že ti věci brát nebudu.
Hledej pořádně.
Kam se poděla?
Přece jí nenarostly nožičky.
- Sundej to. - Cože?
Svlíkni se. Vyžehlím ti košili.
Co tak najednou?
Na záběrech z minulého slyšení jsi měl pomačkanou košili.
Vypadal jsi zanedbaně.
Já ti ji vyžehlím, tak se svlíkej.
Bože, tak jo. Počkej.
Můžu si ji sundat sám?
Jasně. Ale dělej.
Tak jo.
Tohle je fakt divné.
Proboha.
Kde jsou?
Co hledáš? Žehličku?
Co by dělala v lednici?
Ne, žehličku ne.
Jsem si jistá,
že jsem tu večer měla smažené ančovičky, naložené hovězí
a okurkové kimči.
Ale jako by se vypařily.
To není možné. Nemáš už demenci?
Co budu dělat?
Asi budu brečet.
Ty spratku malej!
Určitě jsi to nebyl ty?
Onehdy jsi mi pro svou holku
ukradl vepřová žebírka, hořčicové kimči a ušně.
Jo. Byls to ty.
Nebyl.
Říkám, že jsme se rozešli!
Ty malej grázlíku!
To bolí!
- Ty… - To bolí.
- Ty. - Bolí to.
Tak kde jsou?
Jejda!
Cos to říkal?
- Cos říkal? - Mami!
Ty jeden šmejde!
Vidíš? Vypadáš sebevědoměji a sympatičtěji.
Vážně?
Máš to nakřivo.
Šup, najez se.
Co? Neplánoval jsem nic jíst.
Ale měl bys.
Pocit sytosti aktivuje parasympatické nervy,
což ti pomůže se uklidnit a ovládat.
Když budeš pod palbou hladový, budeš o to smutnější.
Tak dělej.
Jsem v pohodě.
Najez se a za 30 minut přijď dolů. Pojedu s tebou.
Kam?
Ne.
Co když tě bude sledovat ten chlap a zase tě zmlátí?
Nezmlátil mě.
Nic mi není, protože jsem vysportovaný.
Kdybys to byla ty, tak už jsi mrtvá.
Jsem jiný.
- Stejně jdu s tebou. - Řekl jsem, že ne.
- Tak dáme kámen, nůžky. - Tohle není sranda.
Kámen, nůžky…
Super. Tak za chvilku.
Hej, Ha-nul!
Bože. Samozřejmě pěst…
Přísahám, že jsem je neukradl!
Jsem doma.
Ahoj, kam jsi ráno šla?
Jen tak.
Co ukradl?
Ztratila se mi žehlička a taky jídlo od včerejška.
A nikdo jiný by něco takového nedělal.
Bylas to ty?
Co?
Panebože, jako by měla tohle zapotřebí.
Tvoje sestra byla nejlepší studentka v zemi.
Pak složila těžkou státní zkoušku.
A taky zachraňovala životy na jedné ze tří nejlepších nemocnic.
Takové maličkosti by neukradla.
Proč ne?
Třeba je zaslepená láskou.
Pan Střecha má dneska slyšení.
Třeba mu šla vyžehlit oblečení
a vzala pro něho i to jídlo, aby neměl hlad.
Je to tak, Ha-nul?
Vážně jsi…
Nebuďte směšní.
- Já to nebyla. - Že?
- Jo. - Že jo?
Já to nebyla.
Uhni. Já to nebyla.
Vidíš?
Ona to nebyla.
Takže jsi to byl ty.
Já to taky nebyl.
Já to nebyl.
- Já to nebyl. - Ale byl.
- Já to nebyl! - Nelži, ty šmejde!
Bože, co se děje?
- Neříkej, že ti tohle udělala máma. - Ne, přímo ne.
Uklouzl jsem, když jsem jí uhýbal.
Ale vážně jsi to nebyla ty?
Co? Říkala jsem, že ne.
Fajn.
Zajdu se mrknout nahoru.
Padesát tisíc. Stačí?
Padesát táců za krev z nosu?
Dvojnásobek.
Prostě se jí přiznám.
Nechtěla jsem poslouchat ty řeči.
- Ale nestydím se za to. - Fajn.
Tak 50. Jenom proto, že jsi ségra.
Važ si toho.
Jak to dopadlo s tou kamerou? Co říkali?
Nevím. Asi ji tam někdo nechal při té vloupačce.
- Kdo by to dělal? - Netuším.
Hele, viděls někdy v okolí
- někoho podezřelého? - Co?
Čong-wua někdo sledoval, tak mě to napadlo.
To je fuk.
Jo vlastně.
Na střechu ho sledoval nějaký chlap.
Cože? Kdy?
Asi ten den, kdy se nastěhoval.
Ty bláho, majitel té restaurace je vznětlivý.
To je můj strejda.
Tak hezký večer.
TRADIČNÍ PUSANSKÝ MILMJON
Ahoj Su-bome. Rande naslepo?
Mám volno celý měsíc.
Je hezká?
Tak jo, dej vědět.
Kdo si myslí, že je, když nadává na strejdu a Ha-nul?
Tohle není on.
Proč jsi nic neřekl?
Zeptala ses až teď.
Říkal jsem si, že se ztratil
nebo přišel na návštěvu.
Proč by ho sledovali?
Myslíš, že si ti Macajci někoho najali, aby se ho zbavili?
Co to meleš? Nebuď vlezlej.
- Běž už. - Co?
Možná se ho chtějí zbavit mimo soudní proces.
Nech už toho.
Čong-wu, kde jsi?
Čekám na tebe.
Ha-nul.
Neměli bychom tam jít spolu.
Čong-wu.
Nevím, jestli ti to mám říkat před slyšením.
Co je? O co jde?
Když ses nastěhoval,
brácha viděl, jak tě někdo sledoval k nám na střechu.
- Cože? - Hned budu dole.
Probereme to osobně.
KANG DŽIN-SOK
Čong-wu.
Kam šel?
SVĚDECKÁ LAVICE
OBŽALOVANÝ
OBHÁJCE
Pořád to nezvedá.
Brzy to začne. Proč to nebere?
Všichni povstaňte.
Třetí slyšení v procesu
úmrtí macajské dědičky kasína začalo dnes v 10:00.
Nicméně uběhlo už 30 minut
a chirurg Jo se stále ještě neobjevil.
Cílem dnešního slyšení bude určit,
zda studie poskytnutá obžalovaným
bude přijata jako důkazní materiál.
Slyšení vzbudilo pozornost, protože autor studie
vystoupí jako svědek.
Ozval se obžalovaný?
Kde je?
Omlouvám se, Ctihodnosti.
Nebere mi telefon. Můžeme slyšení odložit o jeden den?
Omlouvám se.
Přinesl jsem důkaz.
Rád bych předložil důkazy.
Žádné tajemství nelze skrývat navždy.
KANG DŽIN-SOK
Kang Džin-sok.
Doktore Kangu.
Musím s vámi mluvit. Stáhněte okénko.
Jenom na minutku.
Co? Hej, Džin-soku!
Hej! Byl jste to vy, že?
Dobrý? Omlouvám se.
Omlouvám se!
Kdo jste?
Proč…
Proč?
KAMERA 3
HEPARIN
Zatkněte ho.
Ano, Ctihodnosti.
A tak se pravda,
na kterou jsme tak zoufale čekali,
konečně vyjevila.
Tam je!
News Time přináší velké odhalení.
Týká se smrti macajské dědičky kasína Čang Bing.
Po smrti svého otce Jamese,
který během 30 let ovládl hazardní byznys v Macau,
zdědila Čang Bing celé jeho impérium.
Zjistilo se, že ji ze vzteku zabil
mladší bratr jejího otce.
Podezřelí do infuze tajně přidali
antikoagulanty, které způsobily krvácení.
Za tímto účelem podplatili sestru Park, která na Joově klinice pracovala.
Byl jenom svědek, ne podezřelý.
Sledoval jste pana Jo, protože jste nevěděl,
jestli mu říct pravdu, nebo ne?
Jenže, víte…
Tohle jste nemohl předpokládat.
Proč jste nastražil tolik kamer na sál
a po celé klinice?
Byl to jeho dávný zvyk.
Vytvořil si ho po jedné nehodě.
Protamin, prosím.
- Protamin. - Ano.
Podávám protamin.
Co? Co se to děje se srdcem?
Potřebujeme defibrilátor.
Připravit.
Co? Kdo mu podal draslík?
Zbláznil jste se?
Já to nebyl, pane.
- To vy… - Soustřeďte se, ano?
Uhněte. Podejte vápník.
Nabít na 200 joulů.
- Hotovo. - Bože.
Teď!
Hodili na něj chybu někoho jiného.
KAMERA 2
Hledal způsob, jak se bránit.
KRIMINALISTA
POLICIE
Jeho zvyk Čong-wua nakonec zachránil.
Jenže se bál říct pravdu.
Nemohl sebrat odvahu, aby mu ji řekl sám.
Pane Střecho!
Jeho plán, jak zprávu doručit, mu bohužel nevyšel.
Takže pravda zůstávala skrytá.
Pane Jo.
Pane Jo, ten vědecký článek, který jste…
Nechápal, proč Čong-wua stále podezřívají.
Až do konce měl těžké dilema.
Udělat, co je správné, nebo se poddat strachu.
Čong-wuovi chvíli trvalo, než se sebral.
Zbytečně utrpěl až příliš velké ztráty.
Ne vlastní vinou utrpěl neúspěch a zklamání.
Nevěděl, koho z toho vinit, a nějakou dobu se cítil ztracený.
Ale byl to zas jen obyčejný den.
A zdálo se, že lidem na jeho trápení nezáleží.
Ten Jo Čong-wu, to by byl skvělý námět na článek.
Mám mu zavolat?
Super nápad. Kdysi byl v jednom pořadu,
tak na něho mám číslo.
Mohl si ho změnit. Zkus mu zavolat hned.
Tak jo.
Tohle bude hit.
- Pane? - Ano?
Pamatujete ty Čong-wuovy roušky?
- Ano. - Nevyhodili jsme je, že ne?
- Ne, máme jich spoustu. - Veřejnost s ním soucítí.
Když využijeme příležitosti, možná je prodáme všechny.
To by bylo super! Pročtu si znovu smlouvu.
- Ano. - Prosím.
Krize se změnila v příležitost!
Dobré ráno, lidi!
SLAVNÝ DOKTOR JE NEVINNÝ
Vidíš? Já říkal, že je nevinný.
Zavoláme mu?
Teď? Po té hádce?
No, bylo by hezké se usmířit.
A pořád nemáme práci.
Čong-wu, právě jsem to zjistil.
Skvělé, že to vyšlo.
Nechceš zajít na sklenku?
FARMACEUTIKA – VEDOUCÍ OBCHODNÍK
PREZIDENT OH
MÁMA
Ahoj, mami.
Jsem na tebe hrdá.
Věděla jsem, žes to neudělal.
S médii mluv rozumně a celé to ukonči.
Tajemství za sebou zanechala
bolest.
Ale zůstává jedna otázka.
Proč se Kang, anesteziolog, který byl při operaci,
nepřihlásil na policii, přestože měl jednoznačný důkaz?
Pravděpodobně se zdráhal, protože někdo zemřel.
Rozhodně se musel bát pomsty, když zjistil,
že šlo o úmyslnou vraždu.
Mami, vidělas moji fialovou košili?
Jo, tuhle.
Ta je v čistírně.
Dobře.
Mimochodem,
jak se daří Čong-wuovi?
Mám dojem, že po procesu tři dny nevyšel z domu.
Musí být po tom všem hrozně vyčerpaný.
Bože, tak mě naštval, že tě odmítl.
Ale mrzí mě, co se mu stalo.
Neodmítl mě.
Nelži, já to slyšela.
JO ČONG-WU
Čong-wu, jsi v pohodě?
Jasně že není.
Už jsi jedl?
Nejspíš nemá chuť.
Ani ses neozval…
Ne.
No jasně.
Zasadili jsme nahoře zelí a dlouho jsme ho nezalévali.
Propána.
Asi budu muset zajít nahoru, nic jiného mi nezbývá.
Co tady děláte?
Víš…
Měli jsme chuť na bůček.
Už dlouho jsme ho neměli.
Pozvi i svého kamaráda, pokud ještě nejedl.
Ale…
Neotravujte ho a běžte dolů.
Osmažte si ho na pánvi.
Ne.
Maso z grilu a maso z pánve
chutná úplně jinak.
Ty bláho, to voní.
Určitě to bude dobrota.
- Co je to s váma? - Co tu vlastně děláš?
- Co? - Na co máš tu konvičku?
Napadlo mě,
že zaleju zelí.
Ale, vážně?
Zelí tě nikdy nezajímalo.
To není pravda. Bedlivě ho pozoruju.
Tys přišla taky, Ha-nul. Wol-son, dáme si i tohle.
- Hezky uzrála. - Jsem pro.
Pokud se chcete napít, pojďte k nám!
- Já chci. - No tak.
Přiznejte, že jste přišli kvůli němu.
Nepředstírejte, že je to kvůli masu, pití
nebo zalívání.
Nechte těch nesmyslů.
Čong-wu!
- Pojď si dát maso! - Hej!
Je po všem, tak se pojď napít!
Bože, je upřímný a chytrý, jako správný člen generace MZ.
Tak pojď.
- Ale… - Napij se.
To není třeba.
Ale je.
Máme spoustu masa. Sami ho nesníme.
Nechávat zbytky je hřích.
Ogrilujte někdo zbytek toho masa, ano?
Mám ženšenovou pálenku. Otevřete ji?
Dobrá.
- Chytnete ten spodek? - Jasně.
Panečku, výborně!
- Skvěle. - Dobře.
Tak si dejte.
Ty jo. To je ono.
- Děkuji. - Proboha.
No…
Posaď se.
S dovolením, prosím.
- Jistě. - Sedněte si.
Tak jo.
Na zdraví.
Počkejte na mě.
- Rychle! - Na zdraví!
- Na zdraví!
Ty bláho, vy ale umíte pít.
Nakloň mi to.
Dobrý.
- Prosím. - Děkuju.
Měl jste to těžké.
Muselo se vám ulevit a přitom jste dotčený
a naopak, že?
Určitě máte smíšené pocity.
Nebylo to vůči vám fér, ale je dobře, že pravda vyšla najevo.
Napijte se a na všechno zapomeňte.
Dobře.
Proč to nezvednete?
No… jen tak.
No tak, vždyť je to jasné.
Tipuju, že se ozývají ti, co tě předtím ignorovali.
- Že jo? - To je ohavnost.
Měli by ho nesnášet celou dobu, jako my.
To neříkej. Vždyť ho máš ráda.
Nemám důvod ho mít ráda.
Slyšela jsem,
jak přímo tady chladně odmítl moji dceru.
Říkala jsem, že tak to není.
A proč mu tohle všechno chystáte, když ho nemáte rádi?
Mělo to být pro nás.
Dovolili jsme mu se přidat.
Tady máte. Jezte.
Celé dny jste tam byl zavřený, určitě jste moc nejedl.
Cože? Jak to můžeš vědět?
Jako jeho domácí
musím vědět, jestli žije, nebo ne.
Musí platit nájem. Na tohle jídlo potřebuju peníze.
To je mi ale výmluva.
Co to tu povídáte? Vždyť ani vůbec nejsem přátelská.
Tak hele, bylo mi líto nechávat zbytky.
Hele, jak se usmívá.
Un-čong, už máš po hodině?
Nedáme si růžové tteokbokki?
Cože? Já myslela, že ho nemusíš.
Musíš domů?
Dávám si burger s kamarádkou.
To neřeš. Pojďme jíst.
Zaplatím.
Já to vezmu, jako poděkování.
Kartou, prosím.
To nemusíš.
Chci se odvděčit.
Tak co kdybych si zaběhl ještě pro sušené maso?
Vyděláváš snad málo?
Vezmi tam i plechovku slazených arašídů.
Má fakt radost.
Nechtěl sis to pivo vypít doma?
Ne.
Plánoval jsem, že si ho dám v parku.
Žiju jenom s dcerou.
Nesnáší, když doma piju.
Typická puberťačka.
Tvrdí, že si nerozumíme, protože nemám rád růžové tteokbokki.
Z nostalgie
přinesu domů housky ve tvaru rybky.
Vynadá mi, že jsem staromódní.
A z mého kanálu na NeoTube je jí trapně.
- Asi ho zruším. - Proč?
Já myslela, že ho děláš z nudy.
Začnu ho zas odebírat a lajkovat.
Bože, to nemusíš.
Popravdě jsem s tím začal, když jsem viděl Čong-wuův úspěch.
Myslel jsem, že je to hračka.
Tvrdils, že nejste přátelé, ale štvalo tě, když jsem na něj nadávala.
Bývali jsme přátelé.
Ale pohádali jsme se.
Každopádně
mi na něm dost záleželo.
Hodně mě mrzelo, když tak narazil.
Tak mu zavolej, když o něj máš starost.
Určitě mu pomůže, když ho podpoříš.
Myslíš, že bych měl?
Jasně, zavolej mu.
Říkám si…
kdo ti pomůže překonat tu zahořklost, kterou cítíš?
Chudáčku Střecháčku.
Celou dobu jsi byl nevinný.
A odmítls moji holčičku!
Střechane jeden!
- Omlouvám se. - Musíš být tak zničený.
Tak máš ho ráda, nebo ne? Rozhodni se už.
Nemám ho ráda.
Jak ho mám mít ráda, když odmítl moji dcerušku,
která musí sedět doma, protože má depresi?
Ale mám taky dítě v jeho věku,
takže je mi ho líto.
„Bin De-jong?“
Zavolal ti ten blb, když jsi byl na dně?
Ne, ale…
Proč…
Hele, poslouchejte.
Neobtěžoval jste se mu zavolat, když byl na dně.
Jak se opovažujete ozývat se teď?
Jak si vůbec můžete říkat člověk?
Poslyšte, paní. Volám, protože o něj mám sta…
Tak to jste měl zavolat dřív.
Ztraťte se,
než na vás vyleju kýbl ledové vody.
Copak? Co říkal?
Já ti říkal, že mu nechci volat!
Proč se zlobíš na mě?
To jsi po jedné plechovce opilý? Jsi divný.
Sakra. Rozhodilo mě to.
Jsi fakt divný.
Nejez věci, které ti koupil někdo, koho nemáš rád.
Já řekl, že tě nemám rád?
Neřekl.
Vrať mi tu vážku, co jsem měl na hlavě!
- Vrať ji! - Je v Jangpchjongu.
Vrať mi ji.
Li Hong-ran!
Vrať mi ji!
Zavez mě k ní!
Pokud tě budou
dál otravovat takoví budižkničemové,
musíš je poslat do háje tak jako já, jasné?
Mami, to by stačilo.
Ano?
Tohle není fér.
Já toho svědka viděl první.
Kdyby ho tehdy chytili, mohli mě vzít k policii.
Stydím se za to, že nemám práci.
Kradu peníze Ha-nul, mámě
i strejdovi.
A teď se za to stydím.
Tys kradl peníze i mně?
Kolik sis vzal?
- Padesát tisíc? - Víc.
- Sto sedmdesát? - Čong-wu.
- Nevypadneme… - Míň.
Co kdybychom šli?
Proč?
Pálenka nám tu ještě zbyla.
No a? Sedět tu je ponižující.
Sto tisíc?
- Víc! - Pojď.
- Nezapomeň se oblíct. - Jo.
Dvě stě tisíc?
Míň.
Na shledanou.
To je složité.
Těžká otázka, co?
Omlouvám se. Jsou trochu vlezlí, co?
To nic.
Vlastně jsem byl rád.
Nechtěl jsem být sám.
Vážně?
Tos mi měl zavolat.
Čekala jsem, až…
Promiň, že jsem se neozval.
Ne, to nevadí.
Já ti schválně nevolala, aby sis to mohl srovnat sám.
Ti, od kterých bych hovor ocenil, mi nevolali pro moje dobro.
A ti, co mi volat neměli, si klidně volali.
Ha-nul, zajdeme se napít?
Jenom my dva?
Jo. To by se mi líbilo.
Jasně.
Tak jdeme.
Popravdě
jsem měl pocit, že to beru s nadhledem.
Už jsem v životě zažil selhání.
A neměl jsem rodinu jako ta tvoje.
Každopádně
jsem si zažil pár těžkých chvil.
Ale věděl jsem, že každý má nějaké svoje trápení,
tak jsem si řekl, že musím být vděčný
za to, co mám.
A…
byl jsem hrdý, jak to snáším.
Ale když se ohlédnu,
nesnášel jsem to díky tomu, že bych byl silný.
Ale proto, že na takové dno jsem ještě nikdy nepadl.
Ani nevím, co to plácám.
Proč na mě tak koukáš?
Jenom tak.
Bolí mě, když si uvědomím,
o kolik jsi přišel.
Ale získal jsem něco cenného.
Mám tě vážně rád.
To bylo nečekané.
Víš, co jsem říkal?
Že jsi pro mě jako lék na předpis.
Že jsem možná nepotřeboval k psychiatrovi,
protože jsem měl tebe.
Jsi můj lék na úzkost.
Můj život je hořký a slaný.
A ty jsi tak sladká.
Jako bych ve slaném jezeře cucal bonbón.
Jako bys ve slaném jezeře cucal bonbón?
Měl jsem hořký život,
ale naše společné chvíle byly sladké.
Jako bych zároveň jedl kapradí a čokoládu.
Aha.
Pojďme si zahrát.
Tos určitě ještě nezkoušela.
Ne.
Tak to zkusíme. Vyhraju ti plyšáka.
Tak jo.
Jenom počkej.
- Co to děláš? - No jo.
Nechal jsem se unést.
Tak jo.
Hej, počkej tam na mě!
Jde ti to. Na první pokus.
Hele, už jsem ti říkal, že tě mám rád?
Co?
Chápu.
Asi jsi o tom nevěděla.
Ale vážně tě mám rád.
Ne, já to věděla, ale…
Takže pro tebe vyhraju tu panenku.
Tak jo.
Jdem na to.
Zmrzlina!
Hej!
Zmrzlina je nejlepší, když jsi opilý.
No jasně.
Samozřejmě.
Už jsem říkal, že tě mám rád?
Jo, několikrát.
Dobře.
Mám tě rád.
- Pochopila jsem. Vyber si zmrzlinu. - Tak jo.
Ty bláho, ten měsíc tak silně svítí.
Máš pravdu.
Je tak kulatý a žlutý, že si chci něco přát.
Můj problém se vyřešil,
tak pomoz Ha-nul, ať je zase šťastná.
Proč jsi musel křičet?
Jinak by nás měsíc neslyšel.
Jo, a ty to asi nevíš.
- Ale já… - Vím to.
Máš mě rád, že?
Jak to víš?
Vyznáváš mi lásku, nebo si ze mě utahuješ?
Jsi jako
fazole, kterou jsem zasadil.
Už jsem byla lék na úzkost a bonbón ve slaném jezeře.
A pak kapradí a čokoláda.
- A teď jsem fazole? - Jo.
Protože
se moc těším, až vyklíčíš.
Víš, zoufale jsem toužil, aby mi někdo věřil.
Chtěl jsem mít v životě aspoň jednoho takového člověka.
A přišla jsi ty.
Můžu tě
chytit za ruku?
Ano.
Rozhodně ano.
Bože, ten měsíc tak září.
Máš pravdu.
Je krásný.
Už jsem ti to říkal?
Jo, říkal.
Vážně?
Myslím, že jsi hezká.
Tos mi asi ještě neřekl.
Ne?
A řekl jsem ti tohle?
Co?
Mám tě rád.
Tu noc mi Čong-wu
vyznal svou lásku ještě několikrát.
Ta slova mě bolela,
protože jsem cítila, že byl velmi osamělý.
Už jsem ti to říkal?
Mám tě rád.
Já tebe taky.
DOKTOŘI NA DNĚ
Rozhodně mi řekl, že mě má rád.
Držel mě i za ruku.
Takže spolu chodíte.
Chodíte spolu.
Ha-nul s tebou chce chodit, tak se všude vyptává.
Ty blázne!
Jaké má podle tebe být zamilované rande?
Bude to super romantika, tak se těš.
Mimochodem, víš, co znamená „sladká“, že?
Vždycky jsem chtěla debatovat o článcích.