Acest serial este parțial inspirat de viața lui Karl Lagerfeld.
E posibil ca personajele, relațiile lor personale și profesionale,
acțiunile și discuțiile lor, locurile și evenimentele,
precum și creațiile artistice,
să fie fictive sau modificate de autori în scopuri dramatice.
În acest caz,
asemănările cu personajele reale sau cu trecutul lor
au doar scopuri dramatice,
fără a reda în vreun fel realitatea vieții lor.
TOAMNA 1973
Alo?
Dl Lagerfeld? Sunt Marlene Dietrich.
- Poftim? - Sunt Marlene Dietrich.
Nu vorbiți germană?
Karl!
Da, doamnă Dietrich.
Sunt foarte onorat.
Am auzit multe despre tine. Numai de bine, stai liniștit!
Dietrich?
- Mă bucur. - Sunt la Paris.
Vrei să vii să iei cina cu mine?
Cu plăcere.
12 Montaigne Avenue.
Azi, la ora 18:00?
Voi veni cu mare plăcere.
Marlene?
Suntem gata. Putem începe.
Ne aflăm aici
să anunțăm oficial înființarea asociației
designerilor haute couture și prêt-à-porter.
Suntem opt în total. Patru case haute couture
și patru case de ținute de serie.
Am creat această asociație
pentru a uni tradiția excelenței
cu creativitatea dinamică a designerilor tineri.
Scopul acestei asociații
este de a sincroniza prezentările noastre sezoniere
și de a face front comun împotriva concurenței internaționale.
Eu voi fi președinte, dna Sonia Rykiel va fi vicepreședintă.
Suntem aici ca să vă răspundem la întrebări.
Dnă Crescent, începeți?
Ce le spuneți celor care percep această alianță
ca pe sfârșitul modei haute couture?
Se înșală.
Haute couture e în frunte, restul o urmează.
Dar eradicați ierarhiile.
Sunteți la aceeași masă cu designerii „gata de purtat”.
Ei bine, nu, suntem două ramuri ale aceleiași armate,
cu cavaleria pe o parte și infanteria pe cealaltă.
E ca în secolul al XIX-lea,
când aristocrații au format o alianță cu burghezii avuți.
Casele de modă aduc prestigiu,
noi le reparăm imaginea.
Doar că imaginea noastră nu are nevoie de reparare.
Dar ținutele prêt-à-porter
au făcut ca moda franțuzească să aibă succes în ultimii ani.
Și de aceea suntem astăzi aici.
Nu e adevărat.
Alte întrebări?
Deci, ce credeți...
- Mulțumesc. - ...despre designerii tineri?
E grozav să fiu la Paris. Pot merge la La Colombe d'Or.
A fost renovat complet.
Acum au camere incredibile cu vedere la piscină.
Da, a fost uimitor.
Ne-am putea întoarce împreună în august.
Da!
Mă duc cu Claude. Să vedem ce putem face!
Urmează niște proceduri foarte lungi.
Scuze, mă întorc imediat.
Ei bine...
Se pare că te înțelegi cu aliații tăi, precum sovieticii cu americanii.
Asta e plăcerea de a avea de-a face cu Pierre.
Ca un copil care încearcă să fie blând,
dar te trezești că ești plesnit.
Cel puțin nu e niciodată plictisitor. Dar greșește.
Serios? În legătură cu ce?
Continuă să ne trateze ca pe niște designeri de mâna a doua.
Dacă ar fi așa, n-aș îmbrăca-o pe Marlene Dietrich.
O îmbraci pe Dietrich? Pentru Chloé?
Nu, în numele meu.
Karl Lagerfeld la comandă.
Nu știam că lucrezi la comandă.
Iartă-mă, draga mea Francine, dar tu și revista ta sunteți ca Pierre.
Snobi.
Spune-mi ce faci pentru ea!
Pentru Dietrich?
Un costum.
Yves Saint Laurent nu va fi fericit.
Ea a inventat fracul pentru femei cu 30 de ani înainte de Saint Laurent.
Eu doar îi recunosc meritele.
Celebra actriță germană îmbrăcată de cel mai bun designer german.
Ar trebui să scrii un articol în Vogue.
Urăște jurnaliștii.
Toți vrem să scriem despre ea, dar nimeni n-a reușit.
Știu.
Ei bine, ascultă,
dacă o convingi pe Marlene să aibă o apariție,
scriu cinci pagini despre noua ta ținută
și îți ofer cel mai bun fotograf.
Roagă-ți asistentul să-mi caute asistentul!
Foarte bine. S-o facem!
Partener, da, dar nu asistent.
Mă asist doar pe mine, și nici măcar nu o fac zilnic.
Doar nu era să-i spunem despre viața noastră intimă.
Viața intimă?
Cum așa? Nu există așa ceva.
Cât despre Marlene Dietrich, cred că m-am pripit.
Sunt în încurcătură.
Rămâi sau te pot duce eu?
O să întârzii din cauza ta.
- Trebuie să mă schimb. - Uite cum facem!
După Marlene, cina la mine.
- Gătesc eu. - Dar nu știi cum.
- Învăț. - Ieșim în oraș, dar nu azi.
Nu vreau să ies în oraș. Vreau să fim doar noi doi, la mine.
De când facem așa ceva?
Cum adică?
Îmi plătești chiria, dar nu ai fost niciodată acolo.
Mama ta e mereu la tine. Eu ce sunt?
Un simplu asistent? Pe bune?
Ce e cu întrebările astea?
Doamne, nu! De ce-mi faci asta acum?
Am de lucru. Nu am timp pentru discuția asta.
Nu glumi pe tema asta!
Jacques!
- A plecat vedeta? - Da.
Vrei să iei cina cu mine diseară?
Cu plăcere. La La Coupole, ca să variem?
- Da. Sau ne putem alătura lor. - Nu, Jacques.
- E o idee foarte proastă. - De ce?
Jacques, eu pot să fac ce vreau, dar tu...
Crezi că s-ar supăra Karl?
Bună seara!
Vă rog să mă urmați.
Deci așa arăți, dle Lagerfeld?
Bun-venit în liga mare! Știi că nu ești primul.
Primul?
Dintre prietenii lui Karl care ajung să-l trădeze și vin la noi.
Știi de ce te afectează atât de tare? Pentru că e și Delon.
Cum îl poți compara cu Le Crépuscule? E complet diferit.
- Pun niște muzică. - Bine.
Daniel, aduci niște ouă de prepeliță și alte gustări?
Să mâncăm puțin.
Îți place?
Ce ai făcut cu prietenii lui Karl?
Americanii ăia erau drăguți. Vulgari, dar drăguți.
Da, ca vântul au venit, ca vântul au plecat.
Un poet.
Voi doi cum v-ați cunoscut?
La o cină festivă.
Însoțea un pictor ratat. Căuta un nou protejat.
I s-a părut că am un fund frumos.
De atunci îmi suge sângele, ca o lipitoare.
Adevărul e că era fragil pe atunci, și încă este.
Eu l-am făcut zeu.
Vii din Hamburg.
Frumoase cartiere! Blankenese.
Touché.
Am crescut în Schleswig-Holstein.
Părinții mei aveau o proprietate.
Un moștenitor hanseatic, care acum face haine la Paris.
De 20 de ani.
E tot ce mi-am imaginat. Sunt un adevărat parizian și designer.
Știi ce se spune despre tine?
Că e un mic fenomen. Are o mie de idei pe minut.
Nimeni nu v-a spus dacă ideile mele sunt bune.
Ai un stil?
Îmi permiteți?
Asta e rochia pe care am visat-o pentru dvs. la 12 ani.
După ce v-am văzut în The Blue Angel.
Și asta sunteți dvs în...
Scandal internațional.
Asta e de pe vremea lui Fritz Lang.
Asta...
Și aici...
Aveam 28 de ani.
Am fost muza ta.
Încă sunteți, doamnă.
Condu-l pe domnul!
Mulțumesc că mi-ai ținut companie.
Am plecat din Germania cu mult timp în urmă...
Mi-a făcut plăcere
să vorbesc
frumoasa noastră limbă.
Lagerfeld!
Câți ani ai?
Treizeci și cinci,
peste câteva zile.
Ai găsit-o?
Ce?
Faima.
Faima pe care o căutai
când ai ajuns la Paris, la 15 ani.
Nu încă.
Nu.
Marlene Dietrich de Karl Lagerfeld - 1973
E minunată.
O ascultam zilnic în armată.
- Îmi place. - Nu dansezi?
Privesc.
- Nu știu să dansez. - Nu? Haide!
Habar n-ai.
Haide! Noroc!
Te culci cu Karl?
Îl cunosc bine. Mai bine decât tine.
Știu că nu-i place să fie atins, la fel ca un virgin.
- Deci, ce faceți? - Ce e cu virginitatea?
E impotent?
A fost violat când era copil?
Sau poate e o boală socială?
Mă așteptam să fie cel mai sofisticat grup din Paris.
Yves!
E un afront la pudoarea ta?
Pudoarea... Chiar și americanii aveau mai multă clasă.
Sau poate nu-i place sexul.
Tuturor le place.
Yves știe, dar nu vrea să-mi spună.
Nu știu nimic.
Eram la fel de pudic ca el când aveam 20 de ani.
Nu-l placi pe Karl, dar numai despre el vorbești.
Nouă ne place de el.
Dar ne facem griji pentru el.
- Atâta frumusețe, atâta tinerețe... - Crezi?
Păcat că n-a avut nimeni plăcerea asta, nu?
Știi, Pierre,
eu refuz să-l ating pe Karl.
Nu mă culc cu oameni pe care îi admir.
Mergem?
Nu te-ai grăbit.
Aștept de un an să vorbești cu mine.
În genunchi, geniule!
Poți s-o păstrezi, n-o să-i duc dorul.
Hei!
Uiți ceva.
Cât îți datorez? Presupun că ai tarif de stat peste noapte.
E în regulă?
Vine bine.
Da.
Da, e bine. Un centimetru mai puțin aici. E un spațiu mic.
Dar se potrivește șoldurilor și îi face picioarele să pară mai lungi.
O treabă foarte bună.
- Vesta. - O aduc eu.
Puteai să faci duș. Duhnești a sex.
- Ești gelos? - Nu.
Nu?
- Vrei să-ți povestesc? - Nu.
Nu?
E un tip foarte chipeș. Se preface că e fragil.
Îi place să fie maltratat.
I-am tras-o toată noaptea.
De la 23:00 până la 5:00. Nonstop.
- Îmi place de el. - E trist să i-o tragi șase ore unui tip
de care nu-ți place.
Vrei să știi cine a fost?
- Nu vrei să știi. - Jacques, ai 12 ani?
Spune-mi, dacă vrei.
Altfel, nu-mi pasă.
Yves Saint Laurent.
E o glumă.
Karl, glumesc.
Șnur decorativ la buzunare.
Așa!
E grozav.
Mulțumesc.
Karlito, te simți bine?
- Da. - E totul în regulă?
Iată-l! O clipă.
E Marlene Dietrich.
Bună ziua!
E adevărat ce se spune. Ai idei...
Rochia e drăguță.
Dar îmi faci haine de scenă.
Nu mai fac teatru.
Nu mai joc.
Nu vă trebuie scenă ca să vă costumați, dnă.
Eu am inspirat lumea.
Nu voi strica totul etalându-mi coșmarul în public.
Aș vrea
ceva complet modest,
o ținută pentru ceremonia Legiunii de Onoare.
Știu despre curajul dvs. din timpul războiului.
Aș fi onorat să vă îmbrac pentru această ocazie.
COLECȚII VOGUE
Vino marțea viitoare, atunci!
Cum este?
Minunată.
Dar ea nu știe.
Francine!
E groaznic să ajungi la timp așa.
- E lipsă de maniere. - Helmut Newton.
Fotograful. Cine altcineva?
Trei germani, cea mai mare actriță, cel mai bun fotograf...
ținuta secolului.
Apă minerală.
Cât de mult o vrei pe Dietrich?
O vreau foarte mult.
Echipa mea editorială așteaptă.
Nu e chiar de actualitate,
dar încă reprezintă un ideal pentru cititorii mei.
Femeia puternică, cu sex-appeal, dar modestă.
Inteligentă, provocatoare în eleganța ei, independentă.
Dacă o vrei cu adevărat, trebuie să-i dai mai mult de cinci pagini.
- Zece? - Întreaga revistă Vogue.
Ar fi drăguț.
Saint Laurent arată bine. Are un nou iubit?
Yves? Întotdeauna.
Idolul nostru național, Yves, e un mare amant, și îl iubim și noi.
Un lucru e sigur,
nu schițezi în stil francez.
O ținută nu trebuie să fie plictisitoare.
Nu! Ce cauți aici?
Mi-am urmat inima și te-am găsit.
Nu ai de ales.
Dacă vrei să intri, va trebui să te urci peste mine.
Yves, nu poți veni aici.
Atunci, fă-mă să plec!
Sunt otrăvitoare.
Pătează. O să-mi strice hainele.
O să-ți iau unele mai frumoase.
Nu spune nimănui!
Nu se întâmplă nimic între noi.
Mă supun, dle locotenent.
Șefa de la Vogue m-a implorat să vă iau un interviu.
Și m-am gândit că ar trebui să fiți redactor-șef pentru un număr întreg,
cum a fost și Fellini.
Ce vrei?
Nu vreau nimic, doamnă.
Ce...
speri să realizezi
făcând ținuta asta?
Vrei să vorbesc despre tine?
Aș vrea să arăt de ce sunt capabil.
Asta sper.
Cui să arăți?
Dvs...
Întregii lumi.
Și câtorva persoane anume.
Îți dau un deget și tu...
Dar e în regulă.
Ești un copil german al războiului
care a reușit să locuiască la Paris.
Asta merită...
o mână de ajutor.
Dar...
dacă sunt de acord să apar,
te rog un lucru.
Nu mă face să arăt ca o bătrână
îmbrăcată ca Marlene Dietrich.
Vreau să-mi port anii cu demnitate.
Mă ascund în fiecare zi, doamnă.
Nu am acest corp, nu port mărimea asta.
Și nu am 35 de ani.
Dar asta arăt lumii, pentru că asta e ceea ce vrea să vadă.
Dacă oamenii m-ar vedea așa cum sunt, nu m-ar observa.
Nu vreau să vă fac să vă purtați anii cu demnitate.
Nu dvs.
O să vă fac să-i purtați ca mine,
așa cum v-ați trăit toată viața.
Cu eleganță.
Aveți încredere în mine!
Aș vrea să-mi petrec toată viața așa.
În acest mic cuib, fără să fac nimic.
Termină jointul și pleacă!
Nu e foarte frumos.
Te simți vinovat?
Ce-i pasă lui?
Ați făcut sex?
Scârbos! Nu.
A fost vreodată cu cineva?
Parcă nu-ți place să vorbești despre el.
Mereu a fost așa?
Ce vrei să spui?
Când avea 20 de ani, se numea Roland.
Îi era rușine să fie german.
Și niciodată...
Nu a fost niciodată cu nimeni?
Era interesat doar de cei care nu erau interesați de el.
Karl a fost mereu un singuratic.
Până la tine.
Și acum ești al meu.
- Ai înnebunit? - Mai tare!
Mai tare?
Pentru Marlene?
Pentru Fendi.
Am întârziat.
Blană, blană și mai multă blană.
La mulți ani!
În avans?
Asta aduce ghinion.
Mereu am visat să am unul.
L-am văzut în vitrina Laborie și m-am gândit
că nimeni din lume n-ar avea curajul să poarte unul azi, în afară de tine.
Mamă?
Uite!
Un adevărat burghez.
Îmi place mult.
Și Yves?
Ce e cu Yves?
Ce spune despre mine?
De unde să știu? Nu mă văd cu el.
Nici măcar n-am vorbit cu el. Poate doar cât să-l salut,
dar nu mă interesează altceva.
Nu vorbește prea mult.
Vrei să iei cina cu mine de ziua mea?
Fără mama.
- Chiar? - Da.
Mâine-seară, după ședința foto cu Dietrich.
Mi-ar plăcea.
E ziua cea mare, dragă dnă Dietrich.
Bună dimineața, dle Lagerfeld!
Francine Crescent, redactor-șef la Vogue.
Nu sunt eu redactor-șef?
Sigur că da.
Voiam să mă asigur că totul e aranjat.
Lumina pe care ați cerut-o.
V-am pus la dispoziție și o cameră mică
unde vă veți putea pregăti în liniște și pace.
Ei bine, atunci...
E timpul pentru piesa centrală.
Asta e prima versiune terminată. Dacă sunt necesare ajustări, Anita e aici.
E îndrăzneață!
Am vrut să încalc regulile designului.
Am luat mătasea pe care o găsim în mod normal în căptușeală
și am folosit-o ca material principal.
Cum rezistă un astfel de material moale?
Este uluitor.
E magie. E și munca Anitei.
Am pus material împletit ca căptușeală pentru rezistență.
Deci, din exterior, e ultraușoară.
Pare să cadă de la sine.
Dar, în interior, e o realizare tehnică.
Datorită mătăsii, e elegantă și nu atrage atenția,
dar e îndrăzneață și neconvențională.
Este Marlene Dietrich.
Dle Lagerfeld,
putem vorbi puțin?
Bineînțeles.
Ce s-a întâmplat?
Spuneți-mi! Sigur o putem repara.
Pe mine mă întrebi?
Mă întrebi ce nu e în regulă?
Da, pe dvs. vă întreb.
E oribilă!
Cred că...
Dacă încercați să o probați...
Ești...
daltonist?
Sau care e treaba?
E oribilă.
Roșul e îngrozitor.
Movul e îngrozitor.
Combinate, sunt îngrozitoare!
Dar ai vrut să faci senzație cu orice preț!
Am spus foarte clar.
Nu puteam să fi spus mai clar de atât!
Ți-am cerut demnitate.
Și tu ce-mi faci?
Un costum de bufon!
Mi-am permis niște libertăți.
În viziunea mea, asta primești când angajezi un designer.
Nu sunt aici doar să vă împlinesc dorințele.
Cine te crezi?
Nu eu sunt cea
care se îmbracă în Karl Lagerfeld.
Tu o îmbraci pe Marlene Dietrich!
Designer de modă?
Laudă-te cât vrei
în fața jurnaliștilor,
dar nu uita un lucru!
Un designer de modă...
e doar oglinda femeii...
pe care o îmbracă.
Tu...
ești oglinda mea.
Exiști doar dacă...
imaginea din oglindă...
îmi face plăcere.
Spune-le colegilor tăi să-și strângă lucrurile!
Dle Lagerfeld,
nu voi purta...
costumul tău.
La revedere!
- Unde pleacă? - Divele!
Am rugat-o să plătească și spune că nu are bani.
- Nu vrea să facă fotografia. - Nu vrea să facă fotografia?
Ce facem, atunci?
Nu putem anula în ultimul moment.
Nu e vina mea.
Nici a mea.
Vrei s-o pui deoparte, Anita?
Da, bineînțeles, Karl.
Arăți bine.
Bună seara!
Spuneam, cred că e o actriță ridicolă.
Bună seara!
Mulțumesc.
- Bună seara! - Bună seara!
Mulțumesc că ați venit.
Ce e?
Sunt prietenii mei. Am vrut să-i invit.
Trebuia să fim doar noi.
Am spus că va fi fără mama, nu doar noi.
Da, așa e.
- De ce stai acolo? Ia loc! - Bine.
- Bună, Jacques! - Bună!
Bine ați venit!
- Mersi! - Ce mai faci?
- Bine. Tu? - Bine.
- Bună seara, dle! - Bună!
- Vrei să bei ceva? - Mulțumesc.
O îmbraci pe Dietrich?
Nu face cumpărături la Chanel?
Cine e cu Chanel acum, că e moartă? E de modă veche.
Nu înțeleg de ce te-a angajat Dietrich.
Păi, e legătura germană.
Nu, nu știa că sunt german.
A auzit despre creațiile mele. Voia să mă cunoască.
Deci merge bine?
E o bucurie să o îmbrac. Și-a păstrat silueta tânără.
Chiar așa?
Jacques, te simți bine?
Iubitul tău pare supărat.
Ce iubit?
Eu nu mă îndrăgostesc.
- Chiar așa? - Nu.
Serios, există iubiți la masă?
Cred că e îndrăgostit.
- Chiar așa? - Încă un cuplu de îndrăgostiți.
Mi-am uitat țigările.
E iubitul lui.
- Bună seara! Pot să vă ajut? - Nu, este...
- Pot să... - Da.
Începi să înțelegi?
Ești un tip deștept, nu?
Crezi că deții controlul.
Te culci cu toată lumea.
Dar ești doar un vibrator pentru adulții care muncesc prea mult.
Îți pui o dorință, Karl?
Nu.
- Da! - Felicitări!
La mulți ani, Karl!
Ce porcărie!
La mulți ani la 40 de ani, fiule!
Subtitrarea: Ramona Curt