Denne serien er løst inspirert av Karl Lagerfelds liv.
Enkelte karakterer, deres intime og profesjonelle forhold,
deres handlinger og uttalelser, steder og hendelser,
samt kunstneriske kreasjoner,
kan ha blitt oppdiktet eller endret av forfatterne for dramatiske formål.
I tilfelle slik oppdikting eller endring,
er enhver likhet med faktiske karakterer eller noen personers historie
kun for dramatiske formål,
og har ikke til hensikt å gjenspeile en faktisk karakter eller deres historie.
HØST 73
Hallo?
Lagerfeld? Dette er Marlene Dietrich.
- Unnskyld? - Marlene Dietrich her.
Snakker du ikke tysk?
Karl!
Ja, Madame Dietrich.
Jeg er beæret.
Folk har fortalt meg om deg. Bare gode ting, vær trygg.
Dietrich?
- Det gleder meg. - Jeg er i Paris nå.
Kan du komme og drikke te hos meg?
Svært gjerne.
Montaigne Avenue 12.
Klokka seks i dag.
Jeg kommer med stor fornøyelse.
Marlene?
Vi er klare. Vi kan begynne.
Vi er her
for å offisielt kunngjøre opprettelsen av en bransjeforening
for motekunst og konfeksjon.
Det er åtte av oss. Fire motehus
og fire konfeksjonsmerker.
Konseptet bak denne foreningen
er å samle den kunstneriske tradisjonen
og yngre designeres dynamiske kreativitet.
Målet med denne foreningen
er å synkronisere våre sesongpresentasjoner
og stå sammen mot internasjonal konkurranse.
Jeg blir leder, og Sonia Rykiel nestleder.
Vi er her for å svare på spørsmål.
Madame Crescent, vil du begynne?
Hva sier du til dem som oppfatter denne alliansen
som slutten på motekunst?
De tar feil.
Motekunst er en gallionsfigur, resten følger etter.
Men dere utrydder hierarkier.
Dere sitter ved samme bord som konfeksjon.
Nei, vi er to grener av samme hær,
med kavaleriet på den ene siden og infanteriet på den andre.
Det er som i det 19. århundre,
da aristokratene dannet en allianse med det rike borgerskapet.
Motehus gir prestisje,
vi gjenoppretter deres image.
Bortsett fra at vårt image ikke trenger gjenoppretting.
Men det er konfeksjon
som har gjort fransk mote suksessrik de siste årene.
Og det er derfor vi er her i dag.
Det er ikke sant.
Noen andre spørsmål?
Så hva synes du...
- Takk. - ... om de nye designene?
Det er fint å være i Paris. Jeg kan gå på La Colombe d'Or.
De har gjort en total oppussing.
Det er utrolige nye rom med utsikt over bassenget.
Ja, det var helt fantastisk.
Faktisk kan alle dra tilbake i august.
Å ja.
Jeg blir med Claude. La oss se hva vi får til.
Vi er i ferd med å gå inn i svært lange prosedyrer.
Unnskyld, jeg er straks tilbake.
Så...
Du kommer overens med dine allierte like godt som sovjeterne og amerikanerne.
Det er gleden av å ha med Pierre å gjøre.
Som når et barn prøver å være snill,
men ender opp med en dask.
Han er iallfall aldri kjedelig. Men han tar feil.
Om hva da?
Om å fortsette å behandle oss som andreklasses designere.
Om det var tilfelle, hadde jeg ikke kledd Marlene Dietrich.
Kler du Dietrich? For Chloé?
Nei, under mitt eget navn.
Skreddersydd Karl Lagerfeld.
Jeg visste ikke at du gjorde spesialarbeid.
Tilgi meg, kjære Francine, men du og bladet ditt er som Pierre.
Snobber.
Fortell meg hva du gjør for henne.
For Dietrich?
Et antrekk.
Yves Saint Laurent blir ikke glad.
Hun oppfant kvinnesmokingen 30 år før Saint Laurent.
Æres den som æres bør.
Største tyske skuespiller kledd av den beste tyske designeren.
Du bør skrive en artikkel i Vogue.
Hun hater journalister.
Vi vil alle intervjue henne, men ingen har lykkes.
Vet det.
Hør her.
Hvis du klarer å overtale Marlene til å komme ut,
gir jeg deg fem sider om antrekket ditt
og en av mine beste fotografer.
Få assistenten din til å kontakte assistenten min.
Bra. Det gjør vi.
Makker, ja, men assistent? Aldri.
Jeg assisterer bare meg selv, og selv ikke da hver dag.
Vi kunne ikke fortelle henne om privatlivet vårt.
Privatlivet vårt?
Hvordan går det? Har du sett det i det siste?
Og når det gjelder Marlene Dietrich, har jeg kanskje gått for langt.
Litt av en knipe.
Blir du, eller kan jeg slippe deg av?
Jeg blir sen.
- Jeg må skifte. - Vi gjør følgende:
Etter Marlene, middag hos meg.
- Jeg lager mat. - Du vet ikke hvordan.
- Jeg har dagen til å lære. - Vi spiser ute, men ikke i kveld.
Jeg vil ikke gå ut. Jeg vil ha deg hos meg, bare deg og meg.
Når begynte vi å gjøre slike ting?
Hva mener du med "vi"?
Du betaler husleien min, men har aldri sett leiligheten.
Moren din er alltid hos deg. Hva er jeg?
En assistent? Seriøst?
Hva er alle disse spørsmålene?
Herregud! Nei! Hvorfor gjør du dette mot meg nå?
Jeg har mye å gjøre. Jeg har ikke tid til denne samtalen.
Ikke spøk med det!
Jacques!
- Forsvant stjerneskuddet? - Ja.
Vil du spise middag med meg i kveld?
Gjerne. På La Coupole, for én gangs skyld?
- Ja, eller vi kan bli med dem. - Nei, Jacques.
- Det er en dårlig idé. - Hvorfor det?
Jeg kan gjøre hva jeg vil, men du...
Ville Karl ta det ille opp?
God aften.
Følg meg.
Så det er slik du ser ut, herr Lagerfeld?
Velkommen til elitedivisjonen. Du er ikke den første, vet du.
Den første?
Av Karls venner som forråder ham og kommer til oss.
Vet du hvorfor du er mer følsom? Fordi Delon er med i den.
Hvordan kan man sammenligne med Le Crépuscule? Det er noe helt annet.
- Jeg setter på litt musikk. - Greit.
Daniel, kan du sette frem noen vaktelegg og den slags?
En liten matbit?
Liker du det?
Hva gjorde du med Karls venner?
Amerikanerne var hyggelige. Vulgære, men hyggelige.
Ja, de kom og gikk som vinden.
En poet.
Og hvordan møttes dere to?
I et middagsselskap.
Han var sammen med en mislykket maler. Han lette etter en ny protesjé.
Han syntes jeg hadde fin rumpe.
Han har sugd blodet mitt siden, som en igle.
Sannheten er at han var skjør, og er det fortsatt.
Jeg gjorde ham til en gud.
Du kommer fra Hamburg.
Fine nabolag. Blankenese.
Touché.
Men vokste opp i Schleswig-Holstein.
Mine foreldre hadde et gods der.
En hanseatisk arving som nå lager fasjonable klær i Paris.
I 20 år.
Det var alt jeg ønsket. Jeg er pariser og designer i hjertet.
Vet du hva de sier om deg?
At han er et vidunderbarn. Han har tusen ideer i minuttet.
Men ingen sa noe om at ideene mine var gode.
Har du en stil?
Får jeg lov?
Dette er kjolen jeg drømte om for deg da jeg var 12 år,
etter at jeg så deg i Den blå engel.
Og det er deg etter...
...Moralens vokter.
Og det er deg i Fritz Langs dager.
Du...
Og her...
Jeg var 28 år gammel.
Jeg var din muse.
Det er du fortsatt.
Følg herren ut.
Takk for at du holdt meg med selskap.
Jeg forlot Tyskland for så lenge siden.
Jeg likte
å snakke
vårt vakre språk.
Lagerfeld!
Hvor gammel er du?
Trettifem
om et par dager.
Har du funnet den?
Hva?
Berømmelsen.
Berømmelsen du lette etter
da du kom til Paris som 15-åring.
Ikke helt ennå.
Nei.
Marlene Dietrich av Karl Lagerfeld 1973
Den er veldig fin.
Jeg hørte på den hver dag i marinen.
- Elsker denne. - Danser du ikke?
Jeg ser på.
- Jeg kan ikke danse. - Ikke? Kom igjen.
Du aner ikke.
Kom igjen. Skål!
Ligger du med Karl?
Jeg kjenner ham godt, vet du. Bedre enn deg.
Han liker ikke å bli rørt, akkurat som en jomfru.
- Så hva gjør dere to? - Hva er dette med jomfruer?
Er han impotent?
Ble han voldtatt som barn?
Eller er det en sosial sykdom?
Jeg trodde dette var den mest sofistikerte gruppen i Paris.
Yves.
Fornærmer jeg din beskjedenhet?
Beskjedenhet. Selv amerikanerne var mer elegante.
Eller kanskje han ikke liker sex.
Men alle liker det.
Yves vet det, men nekter å fortelle.
Jeg vet ingenting.
Jeg var like prippen som ham da vi var 20.
Dere misliker Karl, men dere snakker bare om ham.
Vi liker ham.
Vi er bare bekymret for ham.
- Så mye skjønnhet, så mye ungdom... - Synes du?
Synd at ingen har hatt den fornøyelsen.
Du vet, Pierre,
det er jeg som nekter å røre Karl.
Jeg ligger ikke med folk jeg beundrer.
Skal vi gå?
Du tok deg god tid.
Jeg har ventet i årevis på å få snakke med deg.
Ned på knærne, geni.
Behold det. Vil ikke savne det.
Du.
Du glemmer noe.
Hvor mye skylder jeg? Du har vel overnattingspriser.
Er det greit?
Den passer fint.
Ja.
Ja, det er bra. En centimeter mindre her. Et lite gap.
Men den passer de slanke hoftene hans og gjør beina lengre.
Godt arbeid.
- Vesten. - Jeg finner den.
Du kunne tatt en dusj. Du stinker av sex.
- Er du sjalu? - Nei.
Ikke?
- Skal jeg fortelle om det? - Nei.
Ikke?
Han er veldig kjekk. Han later som han er skjør.
Han liker å bli mishandlet.
Jeg knullet ham hele natta.
Fra 23.00 til 05.00. Nonstop.
- Jeg liker ham. - Seks timer knulling av en du ikke liker,
ville vært bortkastet.
Vil du vite hvem det var?
- Du vil ikke vite det. - Jacques, er du 12, eller hva?
Si det hvis du vil.
Eller ikke. Jeg bryr meg ikke.
Yves Saint Laurent.
Det er en spøk.
Karl, jeg spøker.
Passepoilerte lommer.
Sånn.
Det er flott.
Takk.
Karlito, går det bra?
- Ja. - Er alt i orden?
Der er han. Bare et øyeblikk.
Marlene Dietrich.
Hallo.
Det er sant som de sier. Du har ideer...
Antrekket er pent.
Men du lager sceneklær til meg.
Jeg er ikke lenger på teateret.
Jeg spiller ikke lenger.
Du trenger ingen scene for å pynte deg.
Jeg inspirerte verden.
Jeg ødelegger ikke alt det ved å paradere mitt mareritt ute.
Jeg ønsker
noe helt beskjedent,
et antrekk til min æreslegion-seremoni.
Jeg kjenner til din rolle og ditt mot under krigen.
Det ville vært en ære å kle deg til den anledningen.
Kom neste tirsdag, da.
Hvordan er hun?
Vidunderlig.
Men hun vet det ikke.
Francine!
Det er fryktelig å komme i tide slik.
- Dårlige manerer. - Helmut Newton.
Fotografen. Hvem andre?
Tre tyskere. Den beste skuespilleren, den beste fotografen
og århundrets antrekk.
Sodavann.
Hvor sterkt ønsker du Dietrich?
Veldig sterkt.
Redaksjonsteamet står klart.
Hun er ikke akkurat aktuell,
men for leserne mine representerer hun et ideal.
Den mektige kvinnen med sexappeal, men likevel beskjeden.
Intelligent, provoserende i sin eleganse, selvstendig.
Hvis du virkelig vil ha henne, må du gi henne mer enn fem sider.
- Ti? - Hele Vogue.
Det hadde vært fint.
Saint Laurent ser godt ut. Har han fått seg en ny elsker?
Yves? Alltid.
Vårt nasjonale ikon Yves er en stor elsker, og vi elsker ham også.
Én ting er sikkert,
du tegner ikke i fransk stil.
Et antrekk trenger ikke å være kjedelig.
Å nei. Hva gjør du her?
Jeg fulgte hjertet og fant deg.
Du har ikke noe valg.
Hvis du vil inn, må du klatre over meg.
Yves, du kan ikke være her.
Få meg til å gå, da.
Disse er giftige.
De setter flekker og ødelegger klærne mine.
Jeg kjøper noen penere til deg.
Ikke si det til noen.
Ingenting foregår mellom oss.
På din kommando, løytnant.
Redaktøren for Vogue tryglet meg om å be deg om et intervju.
Og jeg tenkte at du burde være sjefredaktør for et helt nummer,
slik Fellini var.
Hva ønsker du?
Ingenting.
Hva...
...håper du på
ved å lage dette antrekket til meg?
Skal jeg snakke om deg?
Jeg vil vise hva jeg er i stand til.
Det er det jeg håper på.
Vise hvem?
Deg.
Alle.
Og særlig én eller to personer.
De gir deg lillefingeren, og du...
Men greit.
Du er et tysk krigsbarn
som lyktes med å bo i Paris.
Det fortjener en
hjelpende hånd.
Men
hvis jeg går med på å komme,
ber jeg deg om én ting.
Ikke få meg til å se ut som en gammel dame
kledd ut som Marlene Dietrich.
Jeg vil bære min motgang med verdighet.
Jeg gjemmer meg hver dag, Madame.
Jeg har ikke denne kroppen eller størrelsen.
Og jeg er ikke 35 år.
Men det er det jeg viser verden fordi det er det den vil se.
For hvis folk så meg som jeg er, ville de gått forbi.
Jeg vil ikke at du skal bære din motgang med verdighet.
Ikke du.
Du skal bære den som meg,
og slik du har levd hele livet ditt.
Med bravur.
Stol på meg.
Jeg vil tilbringe hele livet slik.
I dette lille redet, uten å gjøre noe.
Røyk opp jointen og gå.
Det var ikke snilt sagt.
Har du skyldfølelse?
Hva betyr det for ham?
Har dere ligget sammen?
Æsj! Nei.
Vet du om han har vært sammen med noen?
Trodde ikke du likte å snakke om ham.
Har han alltid vært slik?
Hva mener du?
Da han var 20, gikk han under navnet Roland.
Han skammet seg over å være tysk.
Og aldri...
Aldri sammen med noen?
Han var bare interessert i dem som ikke var interesserte.
Karl har alltid vært alene.
Før deg.
Og nå er du min.
- Er du gal? - Hardere.
Hardere?
Marlene?
Fendi.
Jeg er sen.
Pels, pels og mer pels.
Gratulerer med dagen.
På forskudd?
Det betyr ulykke.
Jeg drømte alltid om å ha en.
Jeg så den i Labories butikkvindu og tenkte
at ingen i verden ville våge å bruke en i dag, bortsett fra deg.
Mor?
Se.
En ekte borgerlig.
Elsker den.
Og Yves?
Hva med Yves?
Hva sier han om meg?
Hvordan skulle jeg vite det? Jeg treffer ham ikke.
Jeg har aldri snakket med ham. Kanskje bare for å si hei,
men noe annet er jeg ikke interessert i.
Han snakker ikke mye.
Vil du spise middag med meg på bursdagen min?
Uten moren min.
- Mener du det? - Ja.
I morgen kveld, etter Dietrich-fotograferingen.
Veldig gjerne.
Det er den store dagen, kjære Madame Dietrich.
God morgen, Monsieur Lagerfeld.
Francine Crescent, sjefredaktør for Vogue.
Er ikke jeg sjefredaktør?
Selvsagt er du det.
Jeg ville sørge for at alt var i orden for deg.
Lyset du ba om.
Vi har også et lite rom til deg
der du kan gjøre deg klar i fred og ro.
Ja vel...
Tid for høydepunktet.
Dette er den første versjonen. Om justeringer trengs, er Anita her.
Den er dristig!
Jeg ville bryte designreglene.
Så jeg tok silken vi vanligvis finner i fôret
og brukte den som hovedmateriale.
Hvordan holdes så mykt materiale sammen?
Det er forbløffende.
Det er magi. Også Anitas arbeid.
Vi la inn flettet materiale som fôr for å holde det sammen.
Så fra utsiden er det ultralett.
Det faller av seg selv.
Men inni er det en teknisk prestasjon.
Takket være silken er den elegant og subtil,
men også dristig og ukonvensjonell.
Den er Marlene Dietrich.
Herr Lagerfeld,
får jeg snakke litt med deg?
Selvfølgelig.
Hva er i veien?
Si meg det, vi kan sikkert fikse det.
Spør du meg?
Spør du meg hva som er galt?
Ja, jeg spør deg oppriktig.
Den er grusom!
Jeg tror hvis du...
Hvis du gjør deg bryet med å prøve den...
Er du...
fargeblind,
eller hva?
Den er grusom.
Det røde er grusomt.
Det lilla er grusomt.
De to sammen er grusomme!
Men du ville skinne for enhver pris!
Jeg gjorde det klart.
Jeg kunne ikke gjort det klarere!
Jeg ba om verdighet.
Og hva lager du til meg?
Et klovnekostyme!
Jeg tok meg friheter.
Det er min visjon, det man får når man engasjerer en designer.
Jeg er ikke her bare for å oppfylle dine ønsker!
Hvem tror du at du er?
Det er ikke meg
som kler meg i Karl Lagerfeld.
Det er du som kler Marlene Dietrich!
En motedesigner?
Vis deg frem så mye du vil
foran journalistene,
men ikke glem én ting:
En motedesigner...
...er bare speilet
til kvinnen han kler.
Du
er mitt speil.
Du eksisterer bare
hvis speilbildet...
...behager meg.
Be kollegene dine pakke sakene sine.
Monsieur Lagerfeld,
jeg tar ikke på meg...
...antrekket ditt.
Farvel.
- Hvor skal hun? - Divaer.
Jeg ba henne betale, men hun sa hun ikke har penger.
- Hun gjør ikke fotograferingen. - Gjør hun ikke fotograferingen?
Hva gjør vi, da?
Vi kan ikke avlyse i siste øyeblikk.
Det er ikke min feil.
Ikke min heller.
Kan du legge den vekk, Anita?
Ja, selvsagt, Karl.
Du ser kjekk ut.
God aften.
Jeg sa at hun er en latterlig skuespiller.
God aften.
Takk.
- Hallo. - Hallo.
Takk for at dere kom.
Hva er det?
De er vennene mine. Jeg ville invitere dem.
Det skulle bare være oss.
Jeg sa det var uten min mor, ikke bare oss.
Ja.
- Hvorfor står du der? Sett deg. - Greit.
- Hallo, Jacques. - Hallo.
Velkommen.
- Takk. - Står til?
- Bra. Med deg? - Bra.
- Hallo. - Hallo.
- Vil du ha noe å drikke? - Takk.
Så du skal kle Dietrich?
Handler hun ikke hos Chanel?
Hvem er hos Chanel nå som hun er død? Det er gammeldags.
Jeg forstår ikke hvorfor Dietrich engasjerte deg.
Den tyske forbindelsen.
Nei, hun visste ikke at jeg var tysk.
Hun hadde hørt om arbeidet mitt og ville møte meg.
Går det bra?
Det er en glede å kle henne. Hun har beholdt sin unge figur.
Sier du det?
Jacques, alt i orden?
Elskeren din virker opprørt.
Hvilken elsker?
Jeg forelsker meg aldri.
- Ikke? - Nei.
Seriøst, er det noen elskere her ved bordet?
Jeg tror han er forelsket.
- Seriøst? - Enda et forelsket par.
Jeg glemte sigarettene mine.
Han er kjæresten hans.
- God aften. Kan jeg hjelpe deg? - Nei, det...
- Kan jeg få... - Vær så god.
Begynner du å forstå?
Du er smart, ikke sant?
Du tror du har kontroll.
Du knuller alle.
Men du er bare en vibrator for voksne som jobber for hardt.
Ønsker du deg noe, Karl?
Nei.
- Ja! - Gratulerer!
Gratulerer med dagen, Karl.
Jævla dritt!
Gratulerer med 40-årsdagen, gutt.
Oversatt av: Gry Viola Impelluso