Tento seriál je volně inspirován životem Karla Lagerfelda.
Některé postavy, jejich osobní a profesní vztahy,
promluvy a činy, místa, zápletky, události
a některé umělecké výtvory
mohou být vymyšlené nebo pozměněné v rámci kreativního záměru autorů.
V takových případech
je jakákoli podobnost se skutečnými postavami nebo událostmi
pouhým kreativním záměrem
a neslouží jako popis skutečné osoby nebo události.
PODZIM 1973
Prosím?
Pan Lagerfeld? Tady Marlene Dietrichová.
- Prosím? - Tady Marlene Dietrichová.
Mluvíte německy?
Karle.
Ano, paní Dietrichová.
Jsem velice poctěn.
Hodně jsem toho o vás slyšela. Samé dobré věci, nebojte.
Dietrichová?
- To rád slyším. - Jsem v Paříži.
Nechtěl byste přijít na čaj?
Velice rád.
Montaigne Avenue 12.
Dnes v šest hodin?
Budu tam a bude mi ctí.
Marlene?
Jsme připraveni. Můžeme začít.
Dnes jsme se sešli,
abychom oficiálně oznámili vznik obchodního sdružení návrhářů
vysoké krejčoviny a konfekce.
Sešlo se nás osm. Čtyři módní domy haute couture
a čtyři značky s konfekcí.
Myšlenkou tohoto sdružení
je propojit tradiční pojetí excelence
s dynamickou kreativitou mladých návrhářů.
Účelem tohoto sdružení
je sladit naše sezónní přehlídky
a společně se postavit konkurenci.
Sdružení budu předsedat já a zastupovat mě bude Sonia Rykielová.
Nyní rádi zodpovíme vaše dotazy.
Paní Crescentová, začnete?
Co byste odpověděl lidem, kteří toto sdružení vnímají
jako konec veškeré haute couture?
Že se pletou.
Haute couture kráčí jako první, zbytek následuje.
Ale hierarchii jste vyloučili.
Sedíte u stejného stolu s konfekcí.
Ne, představujeme dva oddíly stejné armády,
na jedné straně máme kavalerii a na druhé pěchotu.
Jako v 19. století,
kdy šlechta uzavírala spojenectví s bohatými členy buržoazie.
Módní domy přinášejí prestiž
a my jim navracíme věhlas.
Akorát že my jsme ho nikdy neztratili.
Ale konfekce je důvod,
proč se francouzské módě v posledních letech daří.
A proč jsme dneska tady.
To není pravda.
Nějaké další otázky?
Co říkáš na…
- Díky. - …ty nové návrhy?
V Paříži jsem moc ráda, můžu si zajít do La Colombe d'Or.
Celé to tam zrenovovali.
Mají krásné nové pokoje s výhledem na bazén.
Bylo to tam úchvatné.
Mohli bychom tam všichni zajet v srpnu.
Ale jistě.
Pojedu s Claudem. Uvidíme, co se dá vymyslet.
Začínají nám docela dlouhé procedury.
Omluv mě. Hned jsem zpět.
No…
Zdá se mi, že se svými spojenci vycházíte jako Sověti s Američany.
Protože máme tu čest jednat s Pierrem.
Jako když se dítě snaží být opatrné,
ale stejně vám jednu vrazí.
Alespoň s ním není nuda. Ale plete se.
Opravdu? V čem?
Že s námi zachází jako s druhořadými.
Kdyby to tak bylo, neoblékal bych Marlene Dietrichovou.
Vy oblékáte Dietrichovou? Za Chloé?
Ne, pod svým vlastním jménem.
Karl Lagerfeld na míru.
Nevěděla jsem, že berete zakázky.
Odpusťte mi, drahá Francine, ale vy a váš časopis jste jako Pierre.
Snobové.
Povězte mi, co pro ni chystáte.
Pro Dietrichovou?
Kostýmek.
Yves Saint Laurent nebude mít radost.
Dámský smoking vynalezla 30 let před Saint Laurentem.
Zásluhy je potřeba patřičně uznat.
Nejznámější německá herečka oblékána nejlepším německým návrhářem.
Měli byste o tom napsat ve Vogue.
Ona novináře nenávidí.
Všichni o ní chceme psát, ale nikdo doposud neuspěl.
Já vím.
Podívejte,
pokud Marlene přesvědčíte, aby se u nás ukázala,
věnuji vašemu návrhu pět stránek
a jednu z nejlepších fotografií.
Ať se váš asistent spojí s mým asistentem.
Výborně. To by šlo.
Kumpán, to klidně. Ale nikdy asistent.
Asistuju jenom sám sobě, a to ještě ne každý den.
Přece jí nebudeme vykládat o našem soukromém životě.
Našem soukromém životě?
Jak tomu se daří? Viděli jste se teď někdy?
Co se Marlene Dietrichové týče, trochu jsem předběhl.
To bude šlamastyka.
Zdržíš se, nebo tě mám zavézt?
Budu kvůli tobě mít zpoždění.
- Musím se převléknout. - Bude to takhle.
Po Marlene přijdeš na večeři ke mně.
- Uvařím. - Neumíš vařit.
- To se za odpoledne naučím. - Někam si zajdeme, ale ne dnes.
Nechci si nikam zajít. Chci, abys byl u mě, jenom ty a já.
Odkdy něco takového děláme?
Co myslíš tím „my“?
Platíš mi nájem. Ale ještě jsi tam nikdy nebyl.
U tebe je pořád tvoje matka. Takže co jsem?
Asistent? Doopravdy?
Co je to za otázky?
Panebože! Ne! Proč mi to teď děláš?
Musím pracovat. Na tenhle rozhovor nemám čas.
O tom se nežertuje.
Jacquesi!
- Naše padající hvězda odpadla? - Ano.
Nezajdeš se mnou dneska na večeři?
Moc ráda. La Coupole, pro změnu?
- Nebo bychom mohli jít s nimi. - Ne, Jacquesi.
- To není dobrý nápad. - Proč ne?
Jacquesi, já si můžu dělat, co si zamanu, ale ty…
Karl by to nevzal dobře?
Dobrý večer.
Pojďte za mnou.
Takže takhle vypadáte, pane Lagerfelde?
Vítej v první lize. Abys věděl, nejsi ani zdaleka první.
První v čem?
I jiní Karlovi přátelé ho nakonec zradili a přešli k nám.
Víš, proč se tě to tak dotklo? Protože tam hraje Delon.
Jak to můžeš srovnávat s Le Crépuscule? Je to úplně jinačí.
- Pustím hudbu. - Dobře.
Danieli, nachystal bys křepelčí vejce nebo něco podobného?
Nějaké občerstvení?
Líbí se ti tady?
Co jsi udělal s Karlovými přáteli?
Ti Američani byli fajn. Vulgární, ale fajn.
Stejně jako přiváli, tak zase odváli.
Básník.
Jak jste se vy dva seznámili?
Na večírku.
Doprovázel zhrzeného malíře. Hledal nějakého nového chráněnce.
Líbil se mu můj zadek.
Od té doby ze mě vysává krev jako pijavice.
Pravda je, že to byl takový křehký chudáček. A pořád je.
Udělal jsem z něj boha.
Pocházíte z Hamburku.
Pěkné čtvrtě. Blankenese.
To ano.
Ale pocházím z Schleswig-Holsteinu.
Moji rodiče tam měli panství.
Dědic Hanzovní ligy… který navrhuje módní oblečení v Paříži.
Už 20 let.
Předčilo to má očekávání. Srdcem jsem návrhář a Pařížan.
Víte, co se o vás povídá?
Že jste malý zázrak. Tisíc nápadů za minutu.
Nikdo vám ovšem neřekl, jestli ty nápady za něco stojí.
Máte nějaký svůj styl?
Mohu?
Tyto šaty jsem pro vás vymyslel, když mi bylo 12 let
a viděl jsem vás v Modrém andělovi.
A tohle jste vy…
po Zahraniční aféře.
A tohle jste vy za Fritze Langa.
Vy…
A tady…
Mi bylo 28 let.
Byla jsem vaší múzou.
Pořád jste, madam.
Vyprovoďte pána ven.
Děkuji za společnost.
Už je to dlouho, co jsem opustila Německo.
Užila jsem si…
že jsem mohla mluvit…
naším nádherným jazykem.
Lagerfelde.
Kolik je vám let?
Třicet pět,
za pár dní.
Našel jste ji?
Co?
Slávu.
Slávu, kterou jste hledal,
když jste v 15 letech přijel do Paříže.
Zatím ne,
kdepak.
Marlene Dietrichová od Karla Lagerfelda, 1973
Tohle je vynikající.
U námořnictva jsme to poslouchali furt.
- Tahle je super. - Ty netančíš?
Jen pozoruji.
- Neumím tancovat. - Ne? No tak.
Ani netušíš.
Tak na zdraví!
Spíš s Karlem?
Dobře ho znám, abys věděl. Líp jak ty.
Nemá rád, když se ho někdo dotýká, jak nějakej panic.
- Co spolu děláte? - Kdes vzal ty panice?
Je impotentní?
Znásilnili ho jako kluka?
Nebo nějaká přenosná choroba?
Měl jsem vás za nejsofistikovanější společnost v Paříži.
Yvesi.
Urážím snad tvoji cudnost?
Cudnost. I ti Američani byli víc na úrovni.
Možná jenom nemá rád sex.
Každej má rád sex.
Yves to ví, ale neřekne mi to.
Já nic nevím.
Když nám bylo 20, byl jsem prudérní jak on.
Nemáte Karla rádi, ale o ničem jiném nemluvíte.
Máme ho rádi.
Jen o něj máme obavy, toť vše.
- Taková krása, takové mládí… - Myslíš?
Je škoda, že nikdo neměl tu čest, ne?
Víš, Pierre,
to já odmítám na Karla sáhnout.
Nespím s lidmi, které obdivuji.
Půjdeme?
Že ti to trvalo.
Už rok čekám, až se mnou promluvíš.
Na kolena, ty génie.
Můžeš si ji nechat. Nebude mi chybět.
Hej.
Na něco jsi zapomněl.
Kolik ti dlužím? Nevím, co si účtuješ za noc.
V pořádku?
Sedí pěkně.
Ano.
Ano, to by šlo. Tady centimetr ubrat. Trošičku odstávají.
Ale sedí mu přes ty jeho úzké boky a prodlužují mu nohy.
Skvělá práce.
- Vestičku. - Zajdu pro ni.
Mohl ses aspoň osprchovat. Je z tebe cítit sex.
- Žárlíš? - Ne.
Ne?
- Mám ti o tom říct víc? - Ne.
Ne?
Je to fešák. Předstírá, kdovíjak není křehký.
Má to rád tvrdě.
Šukal jsem ho celou noc.
Od 11 do pěti do rána. Nonstop.
- Líbí se mi. - Šukat 6 hodin někoho, kdo se ti nelíbí,
by byla dost škoda.
Chceš vědět, kdo to byl?
- Nechceš to vědět. - Jacquesi, to je ti snad 12 let?
Řekni mi to, jestli chceš.
Nebo neříkej, mně je to jedno.
Yves Saint Laurent.
To byl vtip.
Karle, dělám si legraci.
Ozdobné lemy na kapsy.
Tady je.
Výborně.
Děkuji.
Karlito, jsi v pořádku?
- Ano. - Všechno dobré?
Tady ho máme. Jen vteřinku.
Marlene Dietrichová.
Prosím?
Nelhali mi o vás. Nápady máte…
Ten kostýmek vypadá pěkně.
Ale navrhujete mi jevištní kostýmy.
Já už v divadlech nehraji.
Já už vůbec nehraji.
Nepotřebujete jeviště, madam.
Inspirovala jsem svět.
Nehodlám si to pokazit tím, že budu svoji noční můru promenádovat po venku.
Chtěla bych něco
absolutně neokázalého,
na udělování Řádu čestné legie.
Vím, jakou odvahu jste projevila během války.
Bude mi ctí vás k této příležitosti obléct.
Stavte se příští úterý.
Jaká je?
Úchvatná,
ale není si toho vědoma.
Francine.
Příšerné, přijít takto na čas.
- Není to slušné. - Helmut Newton.
Fotograf. Kdo další?
Tři Němci. Nejslavnější herečka, nejlepší fotograf…
návrh století.
Perlivou vodu, prosím.
Jak moc toužíte po Dietrichové?
Hodně.
Moje redakce čeká na povel.
Úplně se nám tematicky nehodí,
ale moji čtenáři ji vnímají jako ideál.
Mocná žena se sex-appealem, ale cudná.
Inteligentní, provokativně elegantní a nezávislá.
Pokud ji opravdu chcete, pět stránek stačit nebude.
- Deset? - Celý Vogue.
To by bylo pěkné.
Saint Laurent vypadá dobře. Má nového milence?
Yves? Vždycky.
Naše národní ikona, Yves, je úžasný milenec a my ho taky milujeme.
Jedno je jisté,
neskicujete po francouzsku.
Oblečení nemusí být nudné.
Ale ne. Ne. Co tady děláš?
Šel jsem za srdcem a přivedlo mě sem.
Nemáš na výběr.
Jestli chceš dovnitř, musíš přese mě.
Yvesi, nemůžeš tady být.
Tak mě donuť odejít.
Jsou jedovaté.
A barví. Zničí mi oblečení.
Pořídím ti lepší.
Nikomu ani slovo.
Nic mezi námi není.
Rozkaz, kapitáne.
Šéfredaktorka Vogue mě prosila, abych vás požádal o rozhovor.
Napadlo mě, že byste si mohla vzít na starost celé číslo,
jako tenkrát Fellini.
Co chcete?
Nic nechci, madam.
Co doufáte…
že se stane…
když vynesu váš návrh?
Chcete, abych o vás mluvila?
Chci jim ukázat, co dokážu.
V to doufám.
Ukázat komu?
Vám.
Všem ostatním.
A jednomu nebo dvěma jedincům.
Podám vám prst a vy mi…
Ale dobrá.
Jste německý potomek války,
který dokázal úspěšně žít v Paříži.
To si zaslouží…
pomocnou ruku.
Ale…
pokud se rozhodnu přijít,
mám jednu podmínku.
Neudělejte ze mě stařenu,
co přišla převlečená za Marlene Dietrichovou.
Chci svoje útrapy vynést důstojně.
Já se skrývám každý den, madam.
Tohle tělo není moje, tahle velikost také ne
a není mi 35 let.
Ale každý den to ukazuji světu, protože tohle chce vidět.
Protože kdyby mě lidé viděli doopravdy, přehlédli by mě.
Nechci, abyste své útrapy nosila důstojně.
Vy ne.
Chci, abyste je vynesla jako já,
jako to děláte celý svůj život.
Šmrncovně.
Věřte mi.
Takhle bych chtěl strávit zbytek života.
V malém hnízdečku, nic nedělat.
Dokuř a vypadni.
To není moc pěkné.
Máš výčitky?
Souvisí to s ním?
Vyspali jste se spolu?
Fuj. Ne.
Víš o někom, s kým by byl?
Myslel jsem, že o něm nechceš mluvit.
Byl vždycky takový?
Na co se ptáš?
Když mu bylo 20, představoval se jako Roland.
Styděl se, že je Němec.
A nikdy…
Nikdy s nikým?
Zajímal se jen o ty, kteří se nezajímali o něj.
Karl byl vždycky sám.
Dokud ses neobjevil ty.
A teď patříš mně.
- Zbláznil ses? - Přitlač.
Přitlač?
Marlene?
Fendi.
Mám zpoždění.
Kožešina, kožešina, kožešina.
Všechno nejlepší.
Takhle dopředu?
To nosí smůlu.
Vždycky jsem si ho přál.
Viděl jsem ho ve výloze Laborie a napadlo mě,
že kromě tebe by si ho dneska nikdo neodvážil vzít.
Matko?
Podívej.
Tvář buržoazie.
Dokonalost.
A Yves?
Co s Yvesem?
Co o mně říkal?
Jak to mám vědět? Nevídáme se.
Ani jsem s ním pořádně nemluvil. Možná jsme se pozdravili,
ale o nic jiného nemám zájem.
Moc toho nenamluví.
Nechceš se mnou zajít na narozeninovou večeři?
Bez matky.
- Opravdu? - Ano.
Zítra večer, až skončí to focení Dietrichové.
Moc rád.
Dneska je váš velký den, má milá paní Dietrichová.
Dobré ráno, pane Lagerfelde.
Francine Crescentová, šéfredaktorka Vogue.
Neměla bych to být já?
Ale jistě, samozřejmě.
Chtěla jsem se ujistit, že pro vás máme vše připravené.
Světlo, které jste chtěla.
Také jsme nachystali malou šatnu,
kde se budete moct v klidu nachystat.
Dobrá tedy…
Čas na vrchol večera.
Je to jen první varianta. Kdyby bylo potřeba cokoli upravit, máme tady Anitu.
To je odvážné.
Chtěl jsem porušit pravidla návrhářství.
Vzal jsem hedvábí, které běžně používáme jako podšívku,
a použil je jako svrchní materiál.
Jak taková hladká látka drží pohromadě?
Je to ohromné.
Kouzlem. A Anitinou prací.
Jako podšívku jsme použili tkanou látku, aby to celé udržela pohromadě.
Zvenku lehké jako pírko.
Jako by se mělo rozpadnout.
Ale uvnitř technologická dokonalost.
Díky hedvábí, které je elegantní a decentní,
ale odvážný a nekonvenční.
Jako Marlene Dietrichová.
Pane Lagerfelde,
můžete na slovíčko?
Samozřejmě.
Co je špatně?
Určitě to můžeme napravit.
Vy se ptáte mě?
Ptáte se mě, co je špatně?
Ano, opravdu se vás ptám.
Vždyť je to příšerné.
Kdybyste se…
Kdybyste si to třeba vyzkoušela…
Musíte být…
barvoslepý.
Co jiného?
Je to příšerné.
Ta červená je příšerná.
Ta fialová je příšerná.
A ty dvě barvy dohromady jsou příšerné.
Chtěl jste za každou cenu vyniknout.
Řekla jsem to jasně.
Nemohla jsem to říct jasněji.
Chtěla jsem po vás důstojnost.
A co jste mi navrhl?
Kostým klauna!
V něčem jsem se nechal unést.
Je to má vize. To dostanete, když se obrátíte na návrháře.
Nejsem tady proto, abych plnil vaše přání!
Za koho se máte?
Nejsem to já,
kdo obléká Karla Lagerfelda.
To vy oblékáte Marlene Dietrichovou!
Návrhář?
Před novináři se předveďte,
jak jenom chcete,
ale na tohle nezapomeňte.
Módní návrhář…
je jenom odrazem ženy,
kterou obléká.
Vy…
jste moje zrcadlo.
Existujete pouze tehdy…
když se mi odraz v zrcadle…
dostatečně zamlouvá.
Řekněte svým kolegům, ať si sbalí saky paky.
Pane Lagerfelde,
nehodlám si obléct…
váš výtvor.
Sbohem.
- Kam jde? - Primadona.
Chtěl jsem dostat zaplaceno, ale prý nemá peníze.
- Nechce se fotit. - Nechce se fotit?
Co budeme dělat?
Nemůžeme to na poslední chvíli zrušit.
Není to moje chyba.
Moje taky ne.
Sbalíte to, Anito?
Jistě, Karle.
Sluší ti to.
Dobrý večer.
Říkám, ta herečka je k smíchu.
Dobrý večer.
Děkuji.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Díky, že jste přišli.
Co je?
Jsou to mí přátelé, chtěl jsem je pozvat.
Měli jsme to být jen my dva.
Řekl jsem, že bez matky, ne my dva.
Ano.
- Proč tam stojíš? Posaď se. - Dobře.
- Ahoj, Jacquesi. - Ahoj.
Vítej.
- Díky. - Jak se daří?
- Dobře. Co tobě? - Fajn.
- Dobrý večer, pane. - Dobrý večer.
- Dáte si něco k pití? - Děkuji.
Tak co, oblékáš Dietrichovou?
Nenakupuje u Chanelu?
Kdo je ještě u Chanelu, když je po smrti? Jsou staromódní.
Nechápu, proč tě Dietrichová najala.
Asi to německé pouto.
Ne, nevěděla, že jsem Němec.
Slyšela o mé práci. Chtěla mě poznat.
Jde to dobře?
Je radost ji oblékat. Zachovala si mladistvou figuru.
Opravdu?
Jacquesi, co je?
Tvůj milenec se zlobí.
Jaký milenec?
Já se nikdy nezamiloval.
- Opravdu? - Ne.
Máme tady u stolu nějaké milence?
Myslím, že se zamiloval.
- Opravdu? - Další zamilovaný pár.
Zapomněl jsem cigára.
Je to jeho drahoušek.
- Dobrý večer. Potřebujete něco? - Ne, jen…
- Můžu? - Poslužte si.
Začínáš to konečně chápat?
Seš chytrej kluk, ne?
Myslíš, jak to nemáš pod kontrolou.
Šukáš se všemi.
Ale seš jenom vibrátor pro dospělé, přepracované lidi.
Přál sis něco, Karle?
Ne.
- Jo! - Všechno nejlepší!
Všechno nejlepší, Karle.
Do prdele!
Vše nejlepší ke čtyřicátinám, synku.
České titulky Tereza Šplíchalová