Acest serial este parțial inspirat de viața lui Karl Lagerfeld.
E posibil ca personajele, relațiile lor personale și profesionale,
acțiunile și discuțiile lor, locurile și evenimentele,
precum și creațiile artistice,
să fie fictive sau modificate de autori în scopuri dramatice.
În acest caz,
asemănările cu personajele reale sau cu trecutul lor
au doar scopuri dramatice,
fără a reda în vreun fel realitatea vieții lor.
PRIMĂVARA 1972
Puterea nu e un ideal.
Bogăția nu e un ideal.
Faima nu e un ideal.
Ar trebui să ne întrebăm:
„Cum aș putea să-mi valorific talentul dat de Dumnezeu?
„Îmi doresc...
„Îmi doresc să-l irosesc pe bunurile materiale moderne?
„Sau îmi doresc...
- „Să-l dedic... - Ce e?
„...unui act mai măreț? Ceva mai măreț decât mine
„care să mă apropie mai mult de Dumnezeu?”
- Ce faci, Jacques? - Bine. Tu?
Trebuie să intrăm.
- Cred că putem. - Bine.
- Bună! - Bună!
- Voi doi? - Da.
- Intrați! - Mersi.
Bun. E șic.
După tine.
Bună!
Cine era?
- Bună dimineața! - Bună dimineața!
Se zice c-ați avea cele mai bune reviste de modă.
- Da. Sunt acolo. - Aici?
Ce căutați, dle?
Aveți ceva despre Karl Lagerfeld?
Face îmbrăcăminte de serie.
- Nu-mi sună cunoscut. - Bine.
- Bună dimineața! - Le Monde, vă rog!
Poftim!
- Mulțumesc. - O zi bună!
Nu ai auzit de el... dar îi porți creațiile.
Designer anonim pentru 20 și ceva de branduri.
CUCEREȘTE LUMEA MODEI KARL LAGERFELD
Mulțumesc.
- Hei, cumperi ce atingi! - Sunt falit, dnă.
Vă doresc o zi bună!
Bună dimineața!
- Bună! - Bună dimineața, dle Lagerfeld!
Deci, pisoiaș?
Ce minunății ai?
Deci...
- Bună, Karl! - Bună!
Așadar? Ce frumoasă e!
Și asta e interesantă.
Tipic Chloé. Îmi place.
ZECE ANI DE LA CASA DE MODĂ SAINT LAURENT
Asta nu e tocmai pe gustul meu, dar sigur o va cumpăra cineva.
Dar asta e minunată!
De când întârziem?
Uite!
E foarte grațioasă, dar nu e chiar genul Chloé.
Știu.
Ce mi-ai adus?
Nu ai inspirație? Ce pot face cu cinci modele?
Graziella Fontana.
Îmi deschid propria casă, draga mea.
Și nu ai zis nimic!
Haide să te îmbrățișez! Mă bucur nespus pentru tine.
- Nu se poate. - Felicitări! Mă bucur pentru tine.
Tu nu ai nimic de spus?
Când vin la Milano, mă poți invita la cină.
Haide, să anunțăm!
Doamnelor!
Graziella ne părăsește
ca să-și înființeze propriul brand la Milano.
Ei bine, trebuie să termin colecția.
Sau ne lași și tu baltă?
- Nu. - Ești sigur?
Nu înființezi un brand, nu-ți împlinești aspirații?
Un logo mic cu „Karl Lagerfeld” deasupra ușii?
Foarte provincial.
Sezonul modei haute couture e acum în plină desfășurare
în așteptarea prezentării mult dorite
a colecției de toamnă-iarnă a lui Saint Laurent.
...având standarde ridicare de excelență, Saint Laurent a reușit...
...precum moda vizionară a acestui oracol al haute couture...
- Whisky sec, te rog! - Bine.
Salut!
Ce faci, micuțule?
Nu pot să trec?
Să adăugăm ceva?
Da.
De ce nu?
Îmi pare rău.
Jacques.
- Eu sunt Antonio! - Antonio.
Îmi faci o favoare?
Deja?
Du-te și spune-i prietenului tău
că sunt aici.
Nu-l interesează.
De unde știi?
Știu eu. Îmi pare rău.
Dacă vrei să-l cunoști pe Karl, trebuie să treci de ei.
Ei decid cine e interesant pentru Karl.
Ce zici?
Poftim?
Ne-o tragem?
Sunt eu!
- Unde ai fost de data asta? - Bună dimineața și ție!
Încă porți hainele de ieri, evident.
- Am adus croasante. - E amiază. Vine tatăl tău.
Ți-ai pierdut controlul, Jacques.
- Bună, mamă! - Fiica mea!
Urmează să mâncăm.
Ce faci?
Îi scriu destinului.
- Bună! - Bună! Corespondența!
- Mulțumesc. - O zi bună!
Mulțumesc.
De parcă nu e suficient că-și sărbătorește a zecea aniversare!
Îmi trimite și invitație.
Vrea să te enerveze.
Nici măcar nu e personalizată.
Du-te!
Altfel va crede că ți-e rușine să te arăți.
Bietul Karl!
Cucerește lumea modei de purtat.
Nu mă compar.
Mareșalul Joffre ne-a purtat lenjeria intimă.
Și generalul de Gaulle ne-a purtat-o.
La fel și Pétain.
Poftim!
Mă întreb: ce vrea femeia în ziua de azi?
Ce vrea femeia? Măcar știe ce vrea?
Care femeie?
Secretara din provincie?
Soția bancherului, care face vacanțe în Capri?
Studenta tânără și frumoasă?
Definește clientela-țintă și-ți voi spune!
Să-l întrebăm pe Karl ce părere are!
Care e stilul tău?
Stilul meu evoluează mereu.
Altfel m-aș plictisi.
- Vrei să ai numele pe etichete? - Nu.
Rămân anonim. Numele, brandul și stilul tău.
Mă adaptez și te modernizez ca să te salvez de la faliment.
- Câte întâlniri ai avut azi? - Tu ești mereu pe primul loc.
Dar eu? Pe ce loc sunt în haremul tău de designeri?
De fapt, haremul meu se împuținează.
Am aici o mică listă.
Jean-Jacques Bartelli. Pe bune?
E înzestrat, își dorește asta.
Și da, e tânăr. Și mai ieftin decât tine.
De ce-mi dai oameni fără experiență?
Pot face singur o colecție.
Pot face chiar trei deodată. Cincisprezece, cu ochii închiși.
Și, când vei pleca, ce voi face?
Nu voi pleca niciodată.
Te vinzi celui care oferă mai mult.
NIVEL RIDICAT DE PORNOGRAFIE
Dle de Bascher, ați întârziat.
Dar m-ați așteptat.
Nu m-am înșelat. Arătați ca Ludwig de Bavaria, mai ales de aproape.
E interesant că mă comparați cu un nebun și credeți că e un compliment.
Aș prefera să nu mă înec în Lacul Starnberg.
Dar ce viață! Și ce plicticos e să nu fii nebun!
- Bună seara! - Ca de obicei.
- Ca de obicei? - Da, și ce dacă?
Whisky sec.
„Lumea e cenușie, oamenii sunt la fel.
„Tu ești plin de culoare.”
Nu e rea scrisoarea. Aveți un stil plăcut.
Un scriitor în devenire.
Scrieți un roman care va schimba lumea?
Da, dar cui îi pasă?
„Cui îi pasă”? Literatura e importantă.
Aș vrea să vă cunosc.
Bine.
Trecem direct la subiect?
Priviți în jur! Ce vedeți?
Bătrâni bogați cu gay tineri, asta e tot.
Mi se pare trist.
Și totuși, ne aflăm și noi aici.
Dvs. scrieți frumos, eu sunt curios.
Nu beau,
nu fumez.
Am instincte puternice de autoconservare.
Dar îmi plac oamenii care se droghează.
E amuzant să privești, deci nu fi timid!
M-am gândit la dvs. în timp ce mă îmbrăcam.
V-ați gândit: „E german. I-ar plăcea să mă vadă în șorturi de piele.”
- Credeam că sunteți haios. - Sunt foarte haios.
Mă mănâncă fundul și mi-au transpirat coaiele.
Voiam să mă despachetați ca pe un cadou,
dar mă voi alege cu bube pe anus.
Dacă înțeleg corect, acesta e un interviu de angajare.
Vreți să vedeți dacă mă pot alătura turmei dvs. de muze.
Vă avertizez, nu sunt interesat.
Dar dvs.?
Probabil vă culcați cu câte un bărbat diferit în fiecare seară.
Și v-ați gândit: „În seara asta, i-o voi trage ăstuia.”
Cine dezamăgește mai mult?
Sunteți special.
Mă flatați.
Eu, care sunt un geniu, pot recunoaște alte genii imediat.
- Când v-am văzut, am știut... - Nu mai spuneți nimic!
Vă rog!
De ce nu vă știe nimeni?
- Adică? - Nu vă știe nimeni.
Dacă întreb de dvs., oamenii zic: „Lagerfeld? Da, fie.”
- Îmi place anonimatul. - Da.
Firește. Îmbrăcat ca Regele Soare, ca să treceți neobservat.
N-a existat nicio zi în viața mea
în care să nu-mi fi dorit să devin un om mare.
Îl citați pe Musil?
Îl știți pe Musil.
Vedeți, cât de mult ne asemănăm!
E ora 22:00. Merg la culcare.
Nu vă faceți griji, voi plăti eu.
Noapte bună, dle!
- M-am gândit la situația ta. - Și?
Faci ceva frumos. Ai o casă minunată.
Dar, acum 18 ani, când ai început, erai aproape singură în branșă.
Acum, ai concurență case de modă care produc articole de lux
cu mai mulți bani și mai mult prestigiu.
Îi ai concurenți
pe Cardin, Givenchy, Ungaro.
Dacă vei continua să lucrezi cu designeri diverși,
oamenii vor spune: „Chloé e un brand fără personalitate.
„Dacă vreau să fiu la modă, voi cumpăra un produs unic.”
Kenzo e Kenzo Takada.
Emmanuelle Khanh e Emmanuelle Khanh.
Sonia Rykiel e Sonia Rykiel.
„Lagerfeld și Martelli” parcă ar fi personaje într-o poveste polițistă.
Rezolvă cazuri urmărind prostul-gust în vestimentație.
Așa e, dar singura mea opțiune e să angajez un director artistic.
- Și de ce n-o faci? - Pe cine?
- Nu vezi pe cine? - Nu.
Tu nu ai vrea să-mi conduci casa.
Oare?
Ai zis că nu vrei să-ți pătezi numele
și să-l găsești pe spatele unui articol vestimentar.
Nu mai faci vânzări.
Stai! Ce încerci să spui?
Dacă m-ai ruga să devin director artistic,
aș lua-o în considerare.
Nu mai bate câmpii!
Spune ce vrei!
Nu te-aș refuza.
Vreau să fiu directorul artistic al casei tale de modă.
Ce te-a făcut să te răzgândești?
Să spunem că nu mai pot sta indiferent, văzând cum alții trăiesc așa cum vreau eu.
Pot fi și eu sinceră?
Dacă te desemnez director artistic,
vei concura cu Yves Saint Laurent.
Gata cu strategiile de evitare!
Dai tot ce ai!
Vei concura cu el, și nu doar o dată.
Din șase în șase luni, la fiecare prezentare, vei concura.
„N-a existat nicio zi în viața mea în care să nu fi dorit să fiu un om mare.”
„Karl Lagerfeld,
„pentru Chloé.”
„Chloé de Karl Lagerfeld.”
A doua întâlnire și mă invitați acasă. Cât de eficient sunt!
Intrați! Vă veți îmbrăca.
De data asta sunt deja îmbrăcat.
Nu potrivit pentru ocazie.
Mergem undeva?
Mamă, Jacques de Bascher.
Dle de Bascher, mama mea,
Elisabeth Lagerfeld.
Bună ziua, doamnă!
Felicitări pentru scrisoare, Jacques!
Puțin pompoasă, dar te-ai străduit să o concepi.
Va trebui să facem ceva legat de talentele lui.
Pot scrie una și pentru dvs.
Să mergem!
Karl?
E o fiară sălbatică pe care nu o poți controla.
Nu aveți nimic de zis că locuiesc cu mama?
Ei bine, și eu locuiesc cu părinții.
Nu e vina mea că e atât de amuzantă.
Ne vedem îndată!
Sunteți pregătit? Vă avertizez, e un cuib de vipere.
Iar eu știu să le îmblânzesc.
Karl! Ia te uită!
Ce faci? Nu ai venit aici de mult timp.
Da, dar, uneori, trebuie să studiezi concurența.
Jacques de Bascher, Paloma Picasso.
- Bună! - Bună!
Ne vedem mai târziu?
Desigur.
- Picasso, marele „Picasso?” - E fiica lui. E foarte drăguță.
Arată ca una dintre picturile tatălui ei.
Din perioada albastră.
Nu e tocmai pe gustul meu, dar altor femei le place.
Anna Piaggi, patroana Vogue Italia.
Cea cu părul ondulat
e doamna Pompidou.
Acelea sunt doamnele elegante, contesa de Ribes și baronesa Rothschild.
- Ele susțin haute couture. - Bine.
- Karl! - Nu fi așa surprinsă!
Nu m-am invitat singur.
Noi te-am invitat?
Și mai bine. Sunt încântată.
- Bună ziua, dle! - Bună!
- Ne vedem mai târziu la cocktailuri? - Da.
Nu fugi la muncă după ce se termină prezentarea!
Anne-Marie Muñoz, mâna dreaptă a lui Saint Laurent.
- Fără ea, e mort. - Prieten real sau fals?
Ea și Yves sunt prieteni vechi. Am început împreună.
Și-a numit fiul Carlos, după mine.
- Mă scuzați, trebuie să-l iau puțin. - Încântat!
Bineînțeles.
- Foarte clasic. - Funcțional.
Poftim!
Jean-Michel! Mă bucur să te văd!
- Bună seara! - Bună seara!
Ce caută aici neamțul?
E incompetent. Se bazează pe talentele altora.
Karl!
Așadar, o vizită surpriză? Sau te-a invitat Anne-Marie?
Invitațiile se obțin prin tragere la sorți?
Dacă primesc una, merg. Îmi place să mănânc gratis.
Nu e nevoie să îl prezint pe celebrul Pierre Bergé
care conduce Yves Saint Laurent cu pumn de fier și fără mănușă de catifea.
Jacques de Bascher, un scriitor genial.
Jacques de Bascher de Beaumarchais, mai precis.
- Scrieți? - Corect.
Ce scrieți?
- În special despre Gilles de Rais. - Care a violat sute de copii.
Exact. Nu e nevoie să fii pudic.
Văd că reușești să te înconjori de oameni interesanți.
Pe mai târziu! Scuzați-mă!
- Adevăratul dușman? - Da.
El ne-a dezbinat pe mine și pe Yves.
Haideți!
Vă avertizez, nu mă interesează femeile, cu atât mai puțin moda lor.
Moda nu are de-a face cu femeile.
Altfel, n-ar mai fi atât de mulți gay în industrie.
E un mod de a întruchipa spiritul epocii și adevărata natură a societății.
În fiecare sezon, câștigă cel cu descrierea cea mai precisă.
E plictisitor.
Pentru că nu știți cum să priviți.
- Bravo! - Bravo!
- Ce talent!
- Bravo! - Extraordinar!
- Minunat! - Genial!
- Dle Saint Laurent! - Yves, te rog!
Mi-a plăcut la nebunie!
- Bravo! - Mulțumesc mult.
- Un real succes! - E minunat.
- Bravo! - Mulțumesc.
E adevărat ce se spune.
Când primești o recenzie pozitivă, sfârșim prin a spune același lucru.
„Minunat! Uimitor!”
Mulțumesc foarte mult. Foarte amabil!
- În numele femeilor... - Extraordinar!
- Mulțumesc. - Felicitări!
Dle Saint Laurent!
- Sunteți un maestru! - Mulțumesc. Sunteți amabil.
Sunteți un magician.
Mulțumesc, doamnă. Mulțumesc.
Ne duceți într-o călătorie.
Mulțumesc mult.
E atât de frumos!
Mă temeam că vei fi bosumflat.
De ce? Frumos din partea ta să mă inviți după atât timp!
- Nu sunt niciodată bosumflat. - Yves!
Jacqueline pleacă.
Vorbesc cu un prieten.
Felicitări!
Creațiile de muselină sunt îndrăznețe.
Folosești transparența ca să dezvălui ceea ce ascunzi.
- E sublim! - Croitoresele mele sunt epuizate.
Pierre va trebui să le despăgubească sau vor pleca.
Dacă pleacă una dintre ele, e pentru că are artrită.
Știi, uneori, și eu vreau să plec.
- Să plec și să nu mă mai întorc. - Yves...
Aș vrea să te invit la prezentarea mea de modă.
Preiau funcția de director la Chloé.
Tu m-ai invitat pe mine, eu te invit pe tine.
Luna trecută m-am trezit pe jos
cu o pungă de hârtie care ar fi trebuit să mă ajute să respir.
A fost ridicol.
Mi-au spus: „Gândește-te la ceva plăcut!”
Dintr-o dată, m-am gândit la tine și la mine.
În patul tău, cu Anne-Marie, desenând. Și a funcționat.
M-am calmat,
m-am ridicat.
Mă întrebam unde s-a dus tinerețea mea.
Unde a dispărut Karlito al meu?
Jacques de Bascher, scriitor.
Da? Scriitor.
Yves, te rog.
Ai avut dreptate să alegi ținutele gata de purtat. Te distrezi?
Eu sunt sclavul faimei.
Mulțumesc.
Vă duc eu.
Și dvs.?
Am treabă.
DOUĂ LUNI MAI TÂRZIU
Ce s-a întâmplat?
Plec.
Ce s-a întâmplat cu barba ta?
A dispărut.
Voiam să-ți spun
că nu trebuie să vii mai târziu.
De ce nu?
Bineînțeles că vin!
Să nu ne purtăm de parcă prima prezentare la vârsta mea ar fi o realizare.
E banal. De fapt, e destul de jalnic.
Și?
O să aplaud ca toți ceilalți.
Nu vreau să vii.
Sau ca oamenii să creadă că e important pentru mine.
Dacă ești acolo, vor ști că e important.
Nu-ți face griji pentru ce cred alții!
Și lasă-mă să dorm!
Rachmaninoff cu pălărie verde plată.
- Pentru cine e? - Pentru Pat!
Pantofi Valentino.
- Cine a adus pantofii? - Pantofii...
- Lipsește o valiză. - Mă ocup eu.
Pantofii. Poftim!
Foarte bine. Grozav!
Nu! Nu aranja scaunele!
Lasă-le dezordonat și luați cartonașele cu nume!
- Fără scaune rezervate! - Ce e cu tine?
Jurnaliștii trebuie să stea jos.
Fă ce vrei cu restul, dar nu cu jurnaliștii!
Dacă vor să stea în față, să vină devreme!
Vor ști că e greu să obții un scaun la Chloé.
Se vor plânge, au orgolii.
Așa vor vorbi despre noi. Asta e tot ce-mi doresc.
Karl, lipsesc două modele.
Nu se poate!
Simțiți-vă bine!
Bun-venit!
Bun-venit, domnilor! Bun-venit, doamnă!
Savurați prezentarea, doamnă! Și dvs., domnule.
Lily e la New York. Fabienne e însărcinată.
- Gwen, Patricia? - Patricia nu are telefon.
Poate Sophie?
Ea e ocupată la Kenzo, Charlotte e ocupată la Rykiel.
Antonio!
Două modele sunt bolnave.
Ai prietene care pot prezenta?
Trebuie să vină acum.
- La naiba! - Te rog.
Cât stres!
Trebuie să te relaxezi.
Toată lumea să se relaxeze!
Din șase în șase luni, la fiecare prezentare,
vei concura cu Yves Saint Laurent.
Gata cu strategiile de evitare!
Dai tot ce ai!
Karl!
L-a văzut careva pe Karl?
Karl?
Unde este?
- Vreo veste de la Antonio? - Nu.
- Karl, nu mai putem aștepta. - Știu.
Trebuie să mergem acum.
Am auzit că vă lipsesc două modele.
Karl!
Sunt prostituate?
În primul rând, sunt frumoase.
În al doilea rând, pot defila. În plus, nu e moda inspirată de stradă?
Doamnelor, amintiți-vă de mine!
Sunt singurul bărbat din viața voastră care vă va îmbrăca.
- Nu vom fi plătite mai puțin, nu? - Nu.
Doamnelor, vă rog să mă urmați.
Vă mulțumesc.
Mă bucur să vă revăd.
Mulțumesc pentru invitație.
După două luni fără vești, începeam să vă uit.
- Îmi faceți o favoare? - Din nou?
O vedeți pe bruneta aia încrezută?
E Francine Crescent, marea preoteasă a modei.
Nu arată nicio expresie în timpul prezentării.
Nu observi nimic. Dar există un semn care nu dă greș niciodată.
Dacă își pune caietul în geantă, înseamnă că va scrie un articol.
Dacă i-l dă asistentei ei, înseamnă că am eșuat.
Fiți cu ochii pe caiet!
Mă faceți să muncesc din greu.
Doamnelor, începem în cinci minute.
Nu uitați, nu e haute couture.
Nu stați drept de parcă ați înghițit o mătură.
Aici, totul ține de libertate și modernitate pe podium.
Vreau să vă distrați. Aveți voie să faceți orice.
Nu vreau să vă văd făcându-vă treaba cum trebuie.
Haideți, îmbrăcați-vă!
Da!
Scuzați-mă, pot sta în locul dvs.?
- Nu. - Sigur?
Un sărut pentru un scaun? Haideți!
Scuzați-mă, un sărut pentru un scaun?
- Sigur? - Da.
Un sărut pentru un scaun în față, vă rog!
Un sărut pentru un scaun?
- Da, aici! - Chiar? Da?
Scuzați-mă!
- Bună ziua! - Bună ziua!
Jacques de Bascher de Beaumarchais.
- Anna Piaggi. - Ești magnifică, Anna.
- Și tu ești magnific. - Mulțumesc.
Începe.
Rilique.
Riva.
Așa!
Rachmaninoff.
Richmond.
Red.
Roucoulune.
Rachel.
Rome.
Bravo!
- Deci? - Deci?
Crescent, jurnalista?
Doamnelor și domnilor.
Alte comentarii?
Annei Piaggi i s-a părut distractiv.
Are un vocabular bogat.
Cum rămâne cu mine? Nu vreți să știți cum mi s-a părut?
Chiar dacă nu știu să privesc,
moda vizează oameni obișnuiți ca mine.
Și dvs.? Ce părere aveți?
Cred...
că sunteți un geniu.
Și că veți fi cel mai mare designer de serie din lume.
Vrei să mă ajuți?
Subtitrarea: Ramona Curt