А чим ти підтвердиш?
Там були свідки.
Чоловіка, за описом схожого на Макера,
бачили на вечірці в сестринстві Віндзор-коледжу в 1997-му.
У рік, коли відбувалися вбивства.
Усе це – здогади. Підтвердження не було.
Було підтвер…
Охрініти.
Довго ж ми їхали.
Охрініти, бляха!
- Сфоткаєш мене? - Ага.
Ставай. Красунчик.
Готово.
Стоп, іще одне. Ще одне.
Я хочу пісяти. Ходімо в будинок.
А код тут…
Сім-вісім-два-два.
Ти готова до…
атракціону «Будинок Макера»?
Вау.
Боже мій.
Аж не віриться.
Реальний будинок з убивствами.
Прекрасно.
Скажи?
Він абсолютно ідентичний.
АТРАКЦІОН «БУДИНОК МАКЕРА» ВБИВСТВА У ВУДЗБОРО
Оце круто.
Штучна кров.
Заціни. Заціни.
Я зараз упісяюся.
Мала, це тут Сідні Прескотт
вистрілила в обличчя Біллі Лумісу після того…
Як устромила в нього парасольку. Я знаю.
Де туалет?
Це комірчина, там ховалася Сідні.
Перед тим як встромила парасольку.
Ну аякже.
Знайшла!
РІЖ
Крутяк.
Усе це мегакруто!
Очманіти.
Ембер.
І Річі. Ну взагалі…
Скотт.
Скотт?
Агов?
Скотт!
Ну де ж ти дівся?
- Що таке? Що сталося? Що? - Там Ґостфейс!
Там Ґостфейс! Хтось у масці привида.
Про що ти говориш?
У тій кімнаті хтось є, на ньому маска Ґостфейса.
Не йди туди. Скотт. Скотт!
Сьогодні ти здохнеш!
Це фігура.
Ну яка ж нереальна круть.
Там датчик руху.
Подивись.
Любиш страшне кіно?
Ну чого ти? Поглянь.
Це ж бомба.
Такий хай-тек.
Воно таке реалістичне.
Повний відпад!
Вау.
- Підключений до розетки. - Що?
- Отже, це вона. - Моторошно.
Кімната, де Стю влаштував вечірку,
смертельну пастку для Сідні Прескотт.
Кажуть, Біллі був ідейним натхненником,
але мене завжди більше цікавив Стю.
А в тебе хто улюблений?
Мій улюблений підліток-убивця? Ніхто.
Ти весь час така будеш?
Що ти від мене хочеш?
Добре. Малий, ти знав, що саме тут
Сідні скинула на голову Стю телевізор?
Вибила йому з мозку все божевілля.
Але чи вбила вона його?
Ти ж слухала подкаст.
Є багато теорій про те, що Стю вижив.
Ні. Був труп.
Його відвезли в морг, а потім поховали.
Таке не сфабрикуєш.
Ходімо подивимося кухню.
ЕМБЕР ФРІМЕН ЗГОРІЛА
Це тут Сідні й Ґейл Везерс
кілька років тому підсмажили Ембер Фрімен.
Так, тут її підпалили.
Не хотіла б я так померти.
- Господи. - Він несправжній. Це не ніж.
Як смішно, обреготатися.
Почалося.
Алло?
Привіт, Скотт. Привіт, Медісон.
Вас вітає атракціон «Будинок Макера».
Поки що все шикарно?
Офігезно.
Любите страшне кіно?
Кажи, кажи.
Мій хлопець – великий фанат горору.
Яке ваше улюблене страшне кіно?
-«Ріж-1». - Пора зіграти в гру.
Вікторина «Страшне кіно». Три питання.
Одна хибна відповідь – і ви помрете. Перше питання:
в оригінальній версії «Жаху на вулиці Вʼязів»
хто загинув першим?
- Тіна Ґрей. - Правильно.
Друге питання:
у фільмі «Люди під сходами»
як звали дочку Мами й Тата?
- Еліс. - Чудово.
А тепер – складне питання.
«Пʼятниця, 13-те».
Скільки років було Джейсону Вургізу, коли він потонув?
В «Останній главі»
ми дізнаємося, що місіс Вургіз народила в 1946-му, так?
А в першому фільмі двоє вожатих гинуть
у флешбеку в 1958-му.
А Джейсон потонув улітку, на рік раніше. Це 57-й.
Народився в 46-му, втопився в 57-му.
Одинадцять. Джейсону було 11.
Дуже прикро, Скотт, але відповідь неправильна.
Та ну нафіг. Обчислення вірне.
Це підступне запитання. Джейсон не втопився.
Медісон, яка ти молодець.
Скотту пощастило, що в нього є ти.
Мабуть, я все-таки вас не заріжу.
Страхітливої вам ночі.
І не забудьте поставити нам пʼять зірочок…
- Ти нещасна? - Вибач, я не вмію прикидатися.
- Нащо ти тоді їхала? - Бо ти наполягав!
А ще я думала: буде класно, а приїхали – і я бачу, що це дешевка.
То що, їдемо звідси?
Я не хочу тут бути, якщо ти не хочеш. Можу відвезти нас додому.
- Прямо зараз додому? - Легко.
Ні, вже ніч надворі.
Пробач.
Я постараюсь. Обіцяю.
Тепер мені треба попісяти.
По коридору ліворуч.
НЕВІДОМИЙ
Алло?
Ти сьогодні помреш.
Скотт, нащо ти мені дзвониш?
Це не Скотт.
Добре.
А хто це?
Той, хто тебе прикінчить.
Страшний голос – це трохи сексуально,
але потренуйся ще.
Слухай, ти, курво мала,
я тебе розпанахаю й видеру тобі кишки!
Ти назвав мене курвою?
Я обіцяла постаратись, але набридло. Це вже неприкольно.
Бо приколи скінчилися, Медісон.
Скотт?
Вони ніколи не встигають прийти вчасно.
Скотт!
Ми ще не закінчили.
Пішов ти!
- Це ж я. - Що за херня?
- Ти мені зацідила. - Ти нормальний узагалі?
Вибач. Я подумав…
Ти обіцяла потерпіти. Це була невдала ідея.
Та звісно, бляха, що невдала!
Він ворухнувся.
Він електричний. Це його функція.
Ні. Він поворухнувся
якось інакше.
Що?
Ні!
Пішов нахер!
Ні! Ні, ні, ні.
КРИК 7
Господи, як ти мене налякав.
Інфаркт від тебе буде.
- Вибач. - Чого ти сюди заліз?
Ну…
мені подумалося,
що я ніколи не лазив до тебе у спальню через вікно.
Я сидів удома, нудився,
дивився телевізор…
Показували «Ріж».
Мені цей фільм нагадав про тебе.
Це жахливо.
Біллі лазив до Сідні у вікно…
Я в курсі.
Знаєш, якщо тебе побачить мама…
Один поцілунок.
- Гей. - Привіт.
А стукати можна?
- Я постукала. - А зачекати відповіді?
Щось не так?
Ні.
- Усе гаразд. - Точно?
Бен, як там твої справи?
На підлозі. За ліжком.
Добрий вечір, місіс Еванс.
Як ви сьогодні?
Втомлена. Вже пізно, Бен.
Тому я не хотів нікого турбувати…
заходячи у вхідні двері.
Яка турбота.
Геть.
- Але він уже тут. - Ні.
Нічого. Я піду.
Добраніч, Тейт.
Я знаю, вже пізно. Вибачте, місіс Еванс.
Це я винен.
Тейтум навіть не підозрювала, що я прийду.
Більше так не роби.
Місіс Еванс, я хороший хлопець.
Добраніч, Бен.
Лицемірка.
Наче до тебе у вікно хлопці не лазили.
Ми всі бачили фільм.
Саме тому в цьому домі такого не буде.
За що ти його незлюбила?
Я його не «незлюбила».
Я просто хочу, щоб ти була розумна.
І не довіряла йому так легко.
Ми не займаємося сексом, якщо тебе це турбує.
Тобто нам хочеться,
але навряд чи ми готові.
Якщо в тебе виникло це питання, тоді…
мабуть, ти не готова.
А ти як знала?
Ти справді зрозуміла, що готова?
Як у кіно?
Тут дуже холодно.
Пропоную розмовляти на такі теми
не вночі, а вдень.
Більше ніяких хлопців через вікно, будь ласка.
Добраніч.
Дуже посварилися?
Я була надзвичайно чемна.
Вона не перша дівчина, до якої хлопець у вікно проліз.
Так. Вона теж на цьому наголосила.
Якщо материнська гіперопіка –
найгірше, в чому вона може мене звинуватити,
я з цим змирюся.
Думаєш, вони вже сплять?
Боже, ні.
Ні. Ще ні.
Але до цього – приблизно пʼять хвилин.
А скільки тобі було, коли ти почала?
Стільки ж, скільки й тобі. Сімнадцять.
Я казав «17»? Я мав на увазі 15.
Ти мені збрехав?
У мене є виправдання – я не памʼятаю.
Ти не запамʼятав свій перший секс?
Ні. Я не запамʼятав, що тобі сказав.
Мені ти сказав: «У 17».
Я не хотів, щоб ти про мене подумала, ну…
Продовжуй. Цікаво, до чого договоришся.
Я хотів, щоб ти бачила в мені не тільки секс-раба.
О. У тебе ще й розум є?
Ти знаєш… ну, так.
Доброго ранку, шеф.
Привіт, Вуді. Бачу, стіни вже стоять.
Гарно.
- Люблю тебе. - І я тебе.
Ми скучаємо.
Ремонт просувається.
Вони не нудьгують.
- Привіт, мамо. - Привітик, любий.
- Привіт, тату. - Дякую, Джуні.
Я рада, що вам цікаво. Як щось потрібно – дзвоніть.
Люблю вас. Дякую, що доглядаєте маніяків.
До зустрічі у вихідні.
- Бувайте. - Па-па.
- Вона дуже хоробра. - Ага.
Що таке?
Де ти це знайшла?
На горищі. Передивлялася старий одяг.
Не хочеш, щоб я носила?
Могла б спитати.
Люба, мабуть, краще зніми.
У якому віці вони знов стають милі?
Це був твій промах.
Можеш носити цей піджак.
Я вже не хочу.
Тейтум, вибач.
Це було неочікувано. Я його не бачила з часів коледжу.
Думала, викинула його.
Загадковий семестр у Віндзорі, про який не можна говорити.
Неправда.
Справді? І давно?
Твоє дитинство повністю під забороною.
Про що ти? Ніяких заборон.
Воно є в інтернеті, у фільмах і книжках.
Досліджуй скільки влізе.
Головне – ні про що не питати.
У тебе сьогодні репетиція?
Так.
І як там справи?
Жахливо.
Трагічно.
Я так боюся сцени, що на це боляче дивитись.
Боже! У мене був страх сцени.
Я знаю, як це.
Ти грала у пʼєсах?
Тільки в коледжі.
Хай там як, не бійся. Ти чудово виступиш.
Мені пора на роботу.
Довбане материнство.
Чудово поговорили.
КАВʼЯРНЯ «ЛІТТЛ ЛАТЕ»
- Доброго ранку. - Доброго.
- Зараз приготуємо. - Добре. Дякую.
- Людно? - Ранкова метушня,
- але невелика. - Добре.
- Вітаю, місіс Еванс. - Привіт, Лукасе.
Можна мені чотири порції еспресо?
Так, авжеж.
- Чотири? - Так.
Сьогодні репетиція. День буде довгий.
Яка в тебе роль?
Я технік. Так. Вмикаю й вимикаю світло на пульті.
- Круто. - Так.
Учора в Dateline був сюжет про вбивць Ґостфейсів у Нью-Йорку.
Ви дивились?
Ні, не дивилась.
До документалки Netflix не дотягує, але пристойно.
Непогано висвітлили наслідки.
Доброго ранку.
Привіт.
- Ти щось сказав? - Ні.
- Він спитав тебе про Dateline? - Усе нормально.
Ні, не нормально.
- Я ж просила: не кажи. - Ай!
- Боляче. - Добре.
Мамо, я фанат злочинів. Це моя пристрасть.
Пробачте, місіс Еванс.
Але я дуже хочу зробити подкаст,
а вбивства в Нью-Йорку будуть класною першою справою.
Синку, а тобі не пора на репетицію?
- Так? - Так.
- То йди вже. - Гаразд. Добре.
- Чудово. - Па-па. Бувайте.
Бувай!
- Пробач. - Та нічого.
Що ти будеш?
Заждіть!
- Привіт. - Салют!
- Яка ти гарна. - Де взяла цей піджак?
Дякую, це мамин. Вінтаж 90-х.
- Прикрась блискітками. - Так.
О! Сьогодні, у мене, вечірка. Я поцупила в мами желейок з травою.
Ти навіть можеш запросити хлопця-дивака.
Слухай, він не дивак. Він глибокий.
- І сідниці в нього пружні. - Фу.
Реальні злочини – це крінж. Він одержимий моєю мамою.
Мама тебе сьогодні випустить з клітки?
Я не знаю.
Вона постійно на стрьомі через материнську травму.
Якщо хтось і має право на божевілля, то це твоя мама.
Точно. Я бачила всі фільми «Ріж».
Особисто я не розумію, чому вона не в дурці.
- Гляньте, хто їде. - Привіт!
- Доброго раночку! - Привіт, Тей.
- Привіт, малий. - Салют.
Вас підвезти?
- Дівчата, сідайте! - Ура!
- Більше не треба йти пішки. Поїхали! - Так, так. Пристібайтеся.
Паски. Пристібайтесь!
Карл!
Дякую.
- Вибач за Лукаса. - Ні.
Просто ти для нього як зірка.
У вас із ним довірливі стосунки, так?
Так. Мабуть, інакше й бути не може, ми ж з ним удвох.
Ти йому розповідала про своє життя до його народження?
- Ні. - Ні?
Ні. Мені й розповідати особливо нічого
про його батька, мудака-абʼюзера,
і про мою жахливу травму від нашого шлюбу.
А що? Чому ти питаєш?
Я не знаю.
У нас із Тейтум трохи важкий період.
Вона вже в тому віці, коли її цікавить моє минуле.
А як ти знаєш, моє минуле повне трупів.
Не дуже хочеться з нею таким ділитися.
Тому я мовчу, вона кричить,
і так по колу, знов і знов.
Послухай. Це твоя дочка.
Природно, що вона хоче більше про тебе знати.
Я хочу, щоб мої діти могли бути собою, а не жити в страху.
Хочу, щоб вони відчували захист і безпеку.
Але світ небезпечний, Сід.
І якщо надміру захищати дітей,
вони не навчаться захищатися самі.
Не бійся Не тікай
Тут ти в безпеці У світі своїх фантазій
Так має бути Я прийду до тебе
Чи підеш ти зі мною?
Я покажу, що ти спроможна
Знати те, чого ніколи не знала
Життя прекрасне, повір мені
Ой, бляха!
Прекрасне
Обережно!
Ой, чорт!
Вибач.
Охрініти.
Я застрягла!
Ні. Світло в залі, будь ласка.
Де Аарон? Аароне!
Я тут!
Я запанікував. Побачив Пушка і злякався.
- Ти моєї смерті хочеш? - Вибач.
Розплутай мене. Звільни.
Я в цій штуці нічого не бачу.
Костюмер! Хлої!
Ой! Так, я тут.
Біжу. Біжу, біжу!
Нога постійно застрягає в цій дурній торбі.
Спокійно, оперна діво.
Ганно, вибач.
Ні, все в порядку.
Я ж не справжня діва. Просто граю її роль.
Але ти цього не знаєш. Ти бійся.
Киш!
Ганно. Ганно, люба.
Вам з Аароном треба попрактикуватися.
Містере Вілліс, я накосячила на сцені. Це я винна.
Тейтум… на два слова.
Треба поговорити про твого Пушка.
У нього такі очі, що я нічого не бачу.
Проблема не лише в цьому. Ти дуже невиразно граєш.
Пушок має бути енергійний.
Собаки – життєрадісні створіння.
Ти дуже боязка. Тейтум, де твоя впевненість?
У цю роль треба вкласти більше сили.
Я постараюся.
Ти ж дочка Сідні Прескотт.
Покажи трохи материного вогню.
Я здивований.
Думав, ти рішучіша.
Це було хамство.
Ти граєш роль собаки.
Твоя єдина репліка – «Гав». Це не так глибоко.
Слухай, забий на нього.
Так, забий.
Не засмучуйся через Вілліса.
- Твій Пушок феноменальний. - Дякую вам.
Піду зніму цей костюм.
Я допоможу.
Не забудь. Сьогодні вечірка.
- У мене. - Добре.
- Витягни мене з цієї фігні. - Зараз.
Отак.
Я боязка?
Не слухай того кретина.
Відповідай. Тільки чесно.
Я б не сказав, що боязка, але…
у тебе симпатична соромʼязливість.
«Соромʼязливий» значить «боязкий», щоб ти знав.
Ти вважаєш, що я не впевнена в собі?
Я в це не граю, бо не зможу перемогти.
- Чим я тобі подобаюсь? - Список довгий.
Добре. Скажи конкретно. Щось одне.
Ні. Це банально.
Усе одно скажи.
Добре.
Мені подобається, як ти на мене дивишся.
Від цього я всміхаюся.
Або ти кажеш щось кумедне, я сміюсь,
а потім іду додому, згадую
і знову всміхаюсь і сміюся.
Мені це дуже подобається.
Це не банально. Чудова відповідь.
- Алло. - Здрастуй, Сідні.
Вгадай, хто це. Скучила?
ВУДЗБОРО, КАЛІФОРНІЯ
ЗАПИС
Бачу, ти перебралася в інше місто.
Воно мені нагадує місто нашого дитинства.
Ми знайомі?
Авжеж. Власне, я лише вчора був у Вудзборо.
Там стало трохи… гаряче.
Але тепер я тут, у Пайн Ґроув.
І що вас сюди привело?
Ти, Сідні.
Тебе бракує в Нью-Йорку. Без тебе там усе не так.
Мабуть, тобі байдуже, ти ж тепер
така зайнята – чоловік у тебе, сімʼя.
А ти чимало про мене знаєш, черговий козел, який ховається за
фальшивим номером і голосовою маскою.
О, я не ховаюся, Сідні. Цього разу ні.
Сюрприз, Сідні.
Дати тобі хвилинку? Ой, капець.
Схоже, хвилинка таки потрібна. Я зачекаю.
Не старайся. Стю Макер мертвий.
От лихо.
Тут я з тобою не погоджуся.
Боже мій! Як приємно тебе бачити.
Сід, я завжди нерівно до тебе дихав!
Нам буде дуже весело.
Як у старі добрі часи,
тільки вже немає ні Біллі, ні Ренді, ні Тейтум.
До речі! Твоя дочка.
Її звати Тейтум. Це так чарівно.
Трохи дивно, але нехай, бо дуже мило.
А ще вона
така гарненька.
Не говори про мою дочку.
Добре, так, але я мушу тобі повідомити,
що я зараз перебуваю біля її шкільного театру.
Не смій її чіпати, виродку!
Шоу починається, курво.
Шеф.
Тобі треба це почути.
Мені дзвонили з поліції Вудзборо.
СІДНІ
Секунду.
Так, люба.
- Їдь у театр, негайно. - Що? Що…
Там убивця, Марку. Він нападе на Тейтум.
Добре, їду. Усім підрозділам: до шкільного театру, негайно!
- Люба, я вже їду. - Швидше, Марку.
Почнемо зі злетів і посадок.
Добре.
- Готовий? - Готовий.
Жорсткувате приземлення.
Вибач.
Рухи занадто різкі.
- Мʼякше. - Зрозумів.
Спробуй ще раз.
Ще кілька днів почекаю!
Аароне.
Алло?
Я поки що ввічлива.
Аароне.
Чорт.
Аароне! Я хочу спуститися.
Зараза.
Агов!
Ні! Ні!
Опусти мене!
Це не смішно.
Аароне!
Ні!
Рятуйте!
Опустіть мене!
Боляче!
Аароне!
Агов!
Що за хрінь?
Ні, стоп!
Чорт!
Господи, будь ласка!
Ні, стоп!
Не підходь до мене!
Іди геть!
Ні, будь ласка, стій!
Будь ласка! Прошу!
Будь ласка!
Прошу, не треба! Прошу!
Я не хочу вмирати!
Тейтум!
Кінчений виродок!
Перекрийте виходи!
Тейтум!
- Мамо, що ти робиш? - Боже!
- Що з тобою? - Як добре… все добре.
ПОЛІЦІЯ ПАЙН ҐРОУВ
Мене тут не було. Я вже пішов.
Він був удома, зі мною.
Добре. А ви де були?
Унизу, в костюмерній.
- Не тоді, коли я там був. - Стоп, і ви тут були?
Ні, він пішов, а я була там.
Але тебе не бачила.
- Я була в гримерці. - Весь час?
Ні. Не весь час.
Я пішов додому, підвечеряв, випив апероль шприц.
Боже, хто міг таке скоїти?
Нам же нема ким її замінити.
Отже, вбивця втік.
Ця людина добре тут орієнтується.
Усе було добре продумано й реалізовано.
Як там діти? Ти дзвонив мамі?
Дзвонив.
З ними вся поліція Денвера, вони в безпеці.
Двоє підлітків загинули.
Марку, ну що за хрінь?
Ти не самотня.
Ми впораємося.
- Якщо це Стю… - Це не Стю.
Це не він. Він похований у Вудзборо.
Ми візьмемо той записаний дзвінок
і скинемо поліції штату.
У них є ресурси, щоб визначити, хто це.
Ми його знайдемо.
А хіба Бен не фанат компʼютерів?
Як і всі підлітки.
Він вступає в Карнеґі-Меллон, на компʼютерні науки.
Я тебе зрозумів.
Але нині будь-хто може зробити діпфейк.
Забери Тейтум.
Почекайте хвилинку, і поїдемо звідси.
Тейтум, ми їдемо.
Без тебе.
- Мамо. - Відповідь – ні.
- Але, місіс Еванс… - Ні.
Нічого. Їдь з рідними.
Я подзвоню.
Чому ти так до нього ставишся?
- Він не вбивця. - Ти цього не знаєш.
Не всі чоловіки – Біллі Луміс.
Якщо ти не довіряєш людям, це не значить, що їм не можна довіряти.
Тут сваритися не будемо.
- Вони прочешуть будинок. - Ми швидко, шеф.
Усе чисто.
Ми заблокуємо район.
Чудово. Ми на хвильку.
- Ходімо. - Дякую.
Беріть речі. У вас пʼять хвилин.
Стоп. А ти з нами не поїдеш?
Моя робота – зловити того, хто це робить.
Де твоя тривожна валіза?
Я давно її розібрала.
Чорт забирай, Тейтум.
То що? Ми просто втечемо?
Так, утечемо.
Я думала, крута Сідні Прескотт ніколи не тікає.
З тобою все інакше.
Мамо, він убив Ганну.
- Не можна просто поїхати. - Я знаю цю історію.
Якщо ми залишимося, загинуть інші люди.
Вибач, але я тобою не ризикуватиму.
- Чому ти не попередила? - Про що?
Про все це!
Якби я була готова, то могла її врятувати.
- Може, я б хоч щось зробила. - Спакуй інші потрібні речі.
- Мамо, чому ти мені не довіряєш? - Нам треба йти! Розумієш?
На, візьми оце.
Чому ти вимкнув світло?
Я думав, це ти.
Тейтум.
Тримайся позаду.
Тейтум.
Тату.
Будь ласка, відпусти її.
Марку, опусти пістолет.
Доню, все буде добре.
Подивися на мене.
Тобі потрібна я.
Тільки… відпусти її.
Униз!
- Марку! - Тату!
Тікай!
Сюди!
Що ти робиш?
Відвали!
- Де ми? - Тут безпечно.
- Він точно не проникне всередину? - Точно.
- Що це? - Інший вихід.
Я піду по твого тата. Будь тут.
Ні, не кидай мене!
- Мамо, візьми мене з собою! - Добре, швиденько.
Аж до кінця. Іди.
Добре.
- Мамо! - Сюди!
- Мамо! - Бігом, бігом!
Тихо.
Іди, йди!
Мамо!
Іди!
Давай. Сюди.
- Приведи поліцію! Бігом! - Мамо!
Допоможіть! Хто-небудь, рятуйте!
Гей, ти цілий?
- А ти? - Так.
- Як же я тебе люблю. - А я тебе.
Я його розчавила?
Повністю!
Чеде, готуй камеру. Мінді, налаштовуй трансляцію.
Мем, вам не можна виходити з машини.
А тобі не можна стояти на дорозі.
Мамо! Тату!
- Ти в порядку? - Я в порядку.
- Це був кошмар. - Це було суперово.
Бери камеру. Потрібен відеоматеріал.
Треба завжди бути готовим.
Виправдаюсь: я не чекав, що стану учасником смертоносного наїзду
на вʼїзді в місто, але наступного разу буду готовий.
Гей.
- Шеф, допомога потрібна? - Притисни.
Посидь хвилинку.
У тебе кров.
То й що?
Як Марк?
Його не так легко здолати.
Ґейл, він назвався іменем Стю.
Вибач. Що ти сказала?
Стю.
Стю Макер?
Покійний Стю Макер?
Зірвімо маску з цього вилупка.
- Шеф. - Давайте.
Хто це?
Не знаю, але бачила його сьогодні в кавʼярні.
- Точно? - Так.
Його ніхто не знає? Дивно.
Таки дивно. Це завжди хтось знайомий.
Більше матеріалу? Можемо назнімати на ціле кіно.
Не знаю, що сказати.
Я хотіла загальмувати, а натисла на газ.
Карл Аллен Ґіббс.
Утік з психіатричної лікарні Фоллбрук два тижні тому.
Потрійний убивця.
Маєте здогад, чому він напав на вашу сімʼю?
- Ні. - Дякую, Кук.
Шеф.
Що ж…
Більше він нікому не зашкодить.
Ні.
Це було занадто легко.
Убивця завжди не один.
Сідні, Стю Макер мертвий.
Наглянь хвилинку за Тейтум.
Сідні. Сідні!
Сідні, одне питання!
Дасте коментар?
Сідні! Що діється? Подивіться сюди!
Розкажете нам?
Сідні, що сталося? Що діється?
Сідні!
Канал написав. Хочуть прямий ефір.
- Покличу Ґейл. - Ні! Не клич.
- Ні. Ні. Я не буду. - Так.
Вони не вимагали Ґейл.
- Через тебе нас звільнять! - Ну давай! Знімай!
Гаразд.
Три, два, один… Капець.
Ще раз таке втнеш – я вам обом горлянки поперегризаю. Усікли?
- Так. - Стало відомо, що Ґейл Везерс
із закритого ток-шоу
«Сніданок з Ґейл Везерс» зараз у місті.
Вибачте, міс Везерс.
Роббі Ріверс, WFPO. Дозвольте спитати…
- Відмахайся. - Добре.
У вас знайомі обличчя. Чому приїхали в місто?
- Ми проїздом. - З Ґейл Везерс?
І випадково переїхали втіклого з божевільні пацієнта
перед будинком Сідні Еванс?
Розкажіть правду.
- Роббі, сам собі клепай сюжети. - Ми тобі нічого робити не будемо.
Ну дайте репортеру з маленького містечка великий шанс!
Сідні.
Місіс Прескотт, мені так шкода, що знову почалося те саме.
Місіс Еванс, Лукасе.
Справді, так.
Вибачте, я помилився.
Лукасе, ти щось знаєш про ШІ?
ШІ? Я противник.
Це смерть цивілізації.
А чому ти питаєш?
Будьте обережні, Джесс.
Замикайте двері.
Ну все, ходімо.
Ви Ґейл Везерс. Привіт.
А ти хто?
Я Лукас.
- Що ти тут забув? - Це мій син,
ми живемо по сусідству.
Друзі сімʼї.
Так.
Любиш фільми в жанрі горор, Лукасе?
Обожнюю.
Особливо фільми «Ріж»?
Я їх напамʼять знаю.
- Що за допит? - Мамо, це ж Ґейл Везерс.
Фільми «Ріж» знімали за її бестселером,
«Убивства у Вудзборо».
Я знаю, але мені не подобається, як вона на тебе дивиться.
Не втягуйте мого сина у свої задуми.
Вибач, малий, але ти ж знаєш, як усе відбувається.
Так.
Усі – підозрювані.
Ну, так, але ви вбили вбивцю. Він мертвий.
А звідки ти знаєш, що він один?
Даруйте.
Доки все не скінчиться, не підходь до цього будинку.
Усе, ходімо.
Як ти знала, що треба їхати?
Коли в новинах сказали про два вбивства в домі Макера,
туди помчали натовпи журналістів,
але інтуїція підказала, що Вудзборо – дохлий номер.
Марк віддав на аналіз записані дзвінки, перевірити, чи фейк.
А можуть бути справжні?
Хіба Стю може бути живим?
Так було б цікавіше, але малоймовірно.
Що з тобою?
Після нападу в Нью-Йорку в мене пошкоджений нерв.
Пощастило, що тебе там не було. Це було жорстоко.
Дякую.
Дуже приємно, Тейтум.
Тейтум?
- Тейтум, як… - Та сама Тейтум.
- Так. - А що ви робили для Ґейл?
Ми її стильні стажери.
Після звільнення
вона повернулася до свого коріння.
Зробила собі ребрендинг – тепер вона репортер-криміналіст.
Навчає нас внутрішньої кухні.
- Не кажи «кухні». - Добре.
Скоріше ми навчаємо Ґейл азів
створення преміального контенту.
Не кажи «контент».
Усе чудово.
Але Мінді весь час намагається посунути Ґейл.
- Я обличчя майбутнього. - Аякже.
Але тим часом
ми вивчаємо занепалі карʼєри
і провальні повернення.
З чого почнемо?
Почнемо що? Я…
Я нічого не збираюся починати.
Треба зʼясувати, хто за цим стоїть.
Той Карл Ґіббс на дорозі –
не якийсь випадковий убивця.
Це завжди хтось із твого минулого.
Хай поліція розслідує.
Поліція – це твій чоловік.
Ми повинні йому допомогти.
А ти сама не хочеш знати, хто організатор?
Ґейл, я вже не витримую.
Мені треба бути з сімʼєю. Треба знати, що вони в безпеці.
Тому ти маєш допомогти.
Той, хто на тебе полює, не зупиниться.
І ти це знаєш.
Ущипніть мене: це ж сама Ґейл Везерс!
Привіт. Боже мій,
мені так шкода, що твоє шоу прикрили,
а потім тебе звільнили.
Мене не звільнили. Мені не продовжили контракт.
Нецікаво. Аніскілечки.
Вибач, що переїхала твого друга.
Чужими руками робиш брудну роботу, Стю?
Так само як ти.
Знайшла собі підтримку: стару неактуальну шкапу.
Яка гнітюча картина.
Що з вами обома сталося?
У вас було стільки куражу.
Ти здохнеш, хробак штучноінтелектуальний.
Побачимо, який я фейк,
коли я встромлю тобі ножа в горлянку!
Бо я тебе зловлю
і з насолодою розтягну кожну секунду.
Химерний жах.
Психіатрична лікарня Фоллбрук.
Туди кілька годин їхати. Там і почнемо.
Ось вона.
Я знала, що ти просто сховалася.
Ти права. Це не припиниться, поки я не покладу край.
Повернусь якнайскоріше.
Мамо, я хочу з тобою.
Ні, сонечко, це небезпечно.
- То чому ти їдеш? - Бо я знаю, що роблю.
Мамо, будь ласка.
У тебе немає навичок.
То навчи мене.
Я не хочу скінчити, як інша Тейтум.
Що?
Ти назвала мене на честь
дівчини, якій розчавило голову дверима гаража.
- Вона була моєю подругою. - І вона загинула!
Вона була жертвою, а не бійцем.
А я хочу бути бійцем.
Доню. Послухай…
Отакої ти про мене думки.
У неї подруга загинула, тому… вона засмучена.
Не підпускай до неї Бена.
Хай він сюди не приходить.
Хтось ховався на горищі. То міг бути він.
Ми відстежуємо всіх її друзів: телефони,
листи та IP-адреси.
Якщо Бен чи ще хтось з її друзів якось причетні,
ми це зʼясуємо.
Вона права. Оберігаючи її від усього цього,
я зробила її вразливою.
ПСИХІАТРИЧНА ЛІКАРНЯ ФОЛЛБРУК
Так.
Добре.
Добре, Террі. Ще раз дякую.
Коронер Вудзборо каже, що немає бланка прийому
тіла Стю Макера.
Жінка, яка була коронером у 96-му, померла три роки тому,
тепер нікого спитати.
То це справа втрачених документів?
Чи вкрадених документів.
Створили враження, ніби труп Стю
не доїхав до моргу.
- Або… - Дзвонив насправді Стю.
- Зʼясуймо. - Так.
- Перепустка. - Дякую.
- Це тобі. - Спасибі.
Слухаю вас.
Вітаю, я Ґейл Везерс.
Репортерка Сьомого каналу з Нью-Йорка.
Ми знімаємо сюжет про Карла Ґіббса.
Я цього чекав.
Поліція штату
цілу ніч передивлялася його речі.
Покажете палату?
Ну…
Можна. Ходімо, вона далі по коридору.
Що ви нам розкажете про Карла?
Жорстокий був чоловік.
Двадцять років тому вбив трьох жінок.
Маєте хоч якісь здогади, чому він
напав на Сідні Прескотт та її рідних?
Ні, гадки не маю.
Але я радий, що ви жива.
Дякую.
Ви щось чули від нього про вбивства Ґостфейсів?
Фільми «Ріж» чи щось подібне?
Я такого не пригадую.
А що скажете…
про нього?
Це Джон.
Джон?
Так, Джон Доу.
Він не знав, як його звати.
Амнезія від удару по голові,
після якого стільки шрамів.
Коли він тут був?
Ще до мене.
А я тут уже 16 років. Тож, мабуть, кінець 90-х.
Його палата була отам. Показати?
Так.
Він був волоцюгою.
Спав на вулицях Каліфорнії.
А потім у нього стався нервовий зрив.
Він напав на школярку.
Його оголосили неосудним і запроторили сюди.
- І де він зараз? - Його випустили.
Два тижні тому.
А не знаєте, куди він міг піти?
Ні, вибачте.
Таку інформацію вам дадуть лише за рішенням суду.
Припускаю, що Джон Доу й Карл Ґіббс
постійно спілкувалися?
Так. Вони були добрими друзями.
Так.
Дуже близькими.
КЕРУВАННЯ КАМЕРОЮ
Сусід підозрілий.
Стоїть і витріщається на будинок.
Не криючись.
Я передивився три дні запису.
Якщо вбивця ховався на горищі,
то мусив зайти в будинок.
А запис не могли хакнути?
Убивця явно шарить у техніці.
Не знаю.
Ви знайшли рушники?
Щось іще потрібно?
Так, тиск води у вас…
супер, дякую.
Так. Нема за що.
Отже…
Чому ви приїхали?
Вибачте, тобто…
Після всього, що ви пережили,
хіба вам не страшно?
Страшно. Необхідно.
Траєкторія моєї карʼєри – це успіх
і перевага над Ґейл Везерс.
І це наш обовʼязок як нащадків Вудзборо.
Наш дядько Ренді був другом твоєї мами.
А я хочу цього разу розкрити особу вбивці.
- Вона часто помиляється. - Ти не допомагаєш.
Розкрити особу вбивці?
А як її розкрити?
Зібрати підозрюваних,
а потім ламати їх методом Агати Крісті.
А як зрозуміти, хто підозрювані?
Як часто свідчить історія,
це твої друзі.
Імовірно, твій хлопець.
Хлопець – це занадто явно.
- Хіба що так задумано. - Це не мій хлопець.
Як мило.
Треба зібрати всіх підозрюваних в одній кімнаті.
Скоро комендантська година.
Місто закриють.
А хоча є одна ідея.
Треба тільки придумати, як втекти від тата.
А це можливо?
Він начальник поліції.
Якщо ми зʼясуємо, хто це робить,
він заарештує цю людину.
Треба допомагати.
Дістало бути нікчемою.
Дзвонила заступниця Кук.
Його відстежать, якщо він знову подзвонить.
То ми мусимо чекати його дзвінка?
Напевно, можна якось
його підштовхнути до дзвінка.
А якщо я дам тобі те, про що ти просиш з 1996-го?
Інтервʼю.
Я від тебе в шоці.
Цікавить одне: коли приблизно буде ордер.
Добре, шеф. Я спитаю.
Добре. Набери мене одразу, як задзвонить телефон Сід.
Тейтум!
СЬОГОДНІ ЗАЧИНЕНО, КОМЕНДАНТСЬКА ГОДИНА
ЗАЧИНЕНО НА КОМЕНДАНТСЬКУ ГОДИНУ
ЗАЧИНЕНО
- Привіт. - Привіт, Хло.
Бен і Лукас уже прийшли.
Добре. Це Чед і Мінді.
Привіт. Я Хлої. Заходьте.
То це заклад твоїх батьків.
Але вони не знають, що ми тут,
треба сидіти тихо.
Як справи?
Що пʼємо, малюки?
Несу вам
піцу з пепероні й грибами.
- Дякую, Хло. - Спасибі.
А вам що потрібно?
Вони допомагають нам зʼясувати, хто вбивця.
Але вважають, що це хтось із нас?
Так.
Я так не вважаю.
То цей мертвяк, який ґиґнув 30 років тому, не мертвий?
Як Стю Макер може бути живий?
Де він був? У лісі жив?
За 30 років його ніхто не впізнав?
Це абсурдна зміна сюжетної лінії для будь-якої франшизи.
Цього разу в основі сюжету – ностальгія.
Мін! Ми говорили про правила.
Обіцяли так не робити.
Це не наш рівень…
Хто б там не намагався забрати в Сідні пенсійний спокій.
Вона королева крику.
А щасливий фінал королевам заборонений.
Джеймі Лі не просто так знімається
в кожному «Гелловіні».
Усі хочуть знову прочитати «Буремний перевал» уперше.
- Але це реальне життя. - Отож-бо.
Ця людина – не фанат фільмів «Ріж».
Це фанат Сідні Прескотт.
Але не сьогоднішньої Сідні.
Тієї Сідні, яка була 30 років тому.
Тієї Сідні, яка раз на рік убивала Ґостфейсів.
А Стю Макера до неї підіслали,
бо він був на початку.
У ту ніч, коли народилася Сідні, Янгол помсти.
Або це справді Стю
Біллі мав позашлюбну дитину,
тому ніхто вже нічого не знає.
Де ти взяла ці дзвінки?
На маминій «хмарі». Можеш визначити, чи вони справжні?
Якщо це фейк, то якісний.
Усі тіні там, де мають бути.
Очі, руки не мають візуальних спотворень.
Тобто…
Імовірно, це дзвінки наживо.
Ну, якщо це справді Стю Макер,
тоді в нього є спільник.
Він не може бути у двох місцях одночасно, тож…
хто це?
Навіщо комусь із нас тероризувати Тейтум і її маму?
Справді, чому?
Поговоримо про мотив.
Пардон. Дякую. Так, Бене.
Сідні реально схвалює тебе як хлопця Тейтум?
Мамам ніколи не подобаються бойфренди. Це база.
А ти цікавий гібрид мʼязів з мозком.
Люблю тренувати тіло й розум, так.
Химерно чути таке, коли кажуть уголос.
Хлої.
- Гей. - Весела. Усі люблять.
Чудове волосся. Нібито без мотиву.
Це я.
- Я не вірю. - Добре.
Я не люблю дівчат, яких люблять усі. Це нудота.
Бачиш? Ось і мотив.
Нудьга? Ми вже на території Стю Макера.
- А ти, дивакуватий. - Добре.
Ти демонструєш нездорову одержимість
усім, що повʼязано з Сідні.
Вона взірець трукрайму.
Я не одержимий. Просто…
захоплююся.
Майже те саме, юначе.
Роблю ставку на бойфренда.
А я – на моторошного малого.
Ну все, мене вже нудить
від усього «моторошного».
Я не моторошний.
Моторошність – це привабливо.
Гей.
Можна ще одне пиво?
Тобі можна все.
Як ми й говорили,
це мій ексклюзив.
- Така була умова. - Так, так. Авжеж.
Добре.
- На. - Добре.
Туди.
Вас знімають три камери.
Ми будемо в апаратній.
Давайте телефон. Коли він подзвонить…
Дякую.
Ну все, дами,
вриваємося на всі
приватні канали штату за вашим сигналом.
Боже, як це круто!
Добре.
Надіюся, Стю дивитиметься.
Готова?
- А ти будеш чемна? - Звісно, ні.
Я 30 років чекала цього інтервʼю.
І три, два…
Привіт, я Ґейл Везерс,
сьогодні в нас ексклюзивне інтервʼю з Сідні Прескотт.
Що за фігня?
Мама в ефірі на телебаченні. Сьомий канал.
- Вітаю, Сідні. Привіт. - Привіт, Ґейл.
НАЖИВО: ЕКСКЛЮЗИВНЕ ІНТЕРВʼЮ
Усі знають, що ти вціліла після численних жорстоких нападів.
А тепер на тебе й твоїх рідних
знову полюють.
Поясниш, що відбувається?
На мене й моїх рідних напали вже двічі.
Нападник заявляє, що він – Стю Макер.
Але Стю загинув у Вудзборо,
коли вони з Біллі Лумісом напали на тебе.
Так, але я вже в цьому не впевнена.
Тому ти погодилася на інтервʼю?
- Я хочу з ним поговорити. - І що ти скажеш?
Я хочу спитати, що йому треба.
Чому він це робить після стількох років.
Хочу, щоб він знав:
це не мусить тривати далі.
- Ближче. Крупним планом. - Що ти хочеш? Поговорімо.
Може, він просто сцикло.
Завжди грав другу роль, ніколи не мав головної.
У цьому причина?
Хочеш головну роль? Ну, будь ласка.
Подзвони мені. Ось вона, твоя можливість.
Ой, чорт.
Можливо, він ще не дивиться. Продовжимо розмову.
Ми з тобою давно знайомі.
Дуже давно, так.
Як би ти описала наші стосунки?
Складні, але тривкі.
Ти написала книжку «З темряви»
про зцілення після травми.
Та все одно ти повністю зникла з поля зору громадськості
на багато років. Чому?
Мені здавалося, що більше я говорю,
то більше згущується темрява.
У тебе троє дітей.
Тейтум – найстарша. Їй 17?
Я не хотіла б говорити про дітей.
Тейтум стільки ж років, скільки було тобі,
коли все це почалося.
Напевно, для тебе це дуже важливо.
Я ж кажу: не хочу говорити про дітей.
Ти назвала дочку «Тейтум»,
на честь дівчинки, жорстоко вбитої
багато років тому.
Я назвала її на честь подруги, яку дуже любила.
Після неї я більше нікому з друзів не довіряла.
Сідні, а ти не боїшся
передати свою психотравму дітям?
Або ще гірше:
що вони стануть цілями наступних убивств?
Чорт.
- Сідні. - Ґейл, перестань.
- Куди вона? - Ми повернемося.
А може, й ні.
- Стоп. - Добре.
Давай кінцеву заставку.
Так нечесно.
І небезпечно!
Але ти зникла, Сід. Люди хочуть знати.
Я хочу знати!
- Мені шкода. - Справді?
А якби я тебе спитала про Дьюї в прямому ефірі?
Що б ти сказала?
Я б сказала: я в порядку.
Бо в цьому я себе переконую по 500 разів на день,
аби цей день пережити.
Це був ексклюзив Роббі Ріверса з Ґейл Везерс
і зіркою Пайн Ґроув Сідні Прескотт Еванс.
Ми будемо стежити…
Це було сильно.
Ага.
Ти в порядку?
Мені шкода, що таке діється.
Це… Це була дурна ідея.
До телеканалу далеко?
Я хочу зараз бути поруч із мамою.
Це зовсім близько. Я відвезу.
Добре.
Ми не в ефірі.
- А це мусить бути в ефірі. - Алло?
Сід, тебе обійняти?
Ми тебе чекали.
Щоб тримати мене на лінії,
поки відстежують дзвінок?
Так, кретине! Або просто скажи нам, де ти.
Чудово. Я в «Таверні Паркера»,
з твоєю дочкою.
Моя дочка не в Паркера.
Удома її точно немає.
Вона порушила заборону.
Мерзенна поганка.
Я її покараю.
Бляха.
Усе? Він передзвонить?
Ти обіцяла мені сюжет.
- Де сюжет, Ґейл? - Годі!
Негайно дзвоніть у поліцію,
нехай їдуть у «Таверну Паркера».
Сідні!
От бляха.
Марк, Тейтум у ресторані Хлої. Вона в біді.
Де ти?
Чорт забирай!
Бляха.
Дякую.
Що це?
- Це ти створив? - Що? Ні.
Я перевіряв, чи це взагалі можливо.
Скоріше б зарізати тебе, Сідні Прескотт.
Тебе й твою доцю.
І з насолодою розтягнути кожну секунду,
- курво! - Тейт.
- Це ти. - Ні, не я.
Тейт.
Не схоже на шалений успіх, Мін.
Ми й досі гадки не маємо, хто вбивця.
Я голосую за моторошного малого.
Я занадто очевидний.
І це замилює очі.
А що за сморід?
Чорт! Піца згоріла.
Я в туалет.
Не треба було залишати Тейтум наодинці з новим Біллі Лумісом.
У мене погане передчуття.
А тебе не дивує, що двоє реальних підозрюваних
знайшли відмазку й зникли?
Я не хочу сьогодні гинути.
Ходімо шукати Тейтум.
Замкнено. Нас замкнули.
Тут має бути інший вихід.
Пошукаймо в їдальні.
Гівняна духовка.
Чорт.
Де ж тут двері?
Гей. Кухня.
Там мусить бути чорний хід.
Це погано.
О, чорт.
Гей, кекс!
Гей, гей. Тихо, тихо.
- Там убивця. - Спокійно. Я перевірю.
- Не заходь. - Спокійно.
Я подивлюся, подивлюся!
Лукасе!
Боже.
Чорт.
Лукасе.
Ні.
Ні. Рятуйте. Ні.
Ні, ні. Ні!
Ні!
Відчиніть, будь ласка! Прошу!
Ну!
Рятуйте! Хто-небудь, допоможіть!
Він хоче мене вбити! Будь ласка!
Хто-небудь, на поміч!
Знайшов.
Ти його бачив? Убивцю?
Нікого не бачив. Ти мені врізала. Аж іскри посипались.
Треба звідси вибиратися.
Тейт, послухай.
Це не я.
Я розумію. Пробач.
Я б нізащо тобі не зашкодив.
Ні!
Рятуйте!
ВАС ВІТАЄ ІСТОРИЧНИЙ ЦЕНТР
УВАГА ВХІДНІ ДВЕРІ КАВʼЯРНІ ВІДІМКНЕНО
МАМА
У КАВʼЯРНІ, НАДВОРІ ВБИВЦЯ
Господи.
ПІСТОЛЕТ У КАБІНЕТІ
Боже.
ДЗВІНОК ТЕЙТУМ
- Тейтум. - Мамо!
Я вже йду.
Він біля дверей!
НЕМАЄ СИГНАЛУ
Чорт.
Довбаний телефон.
Я тебе не чую! Я не чую!
Тейтум, послухай. Я не встигну.
Але я буду з тобою.
Дістань пістолет. Він у сейфі.
Добре.
Шифр – твій день народження.
ВІДКРИТО
Я не вмію стріляти.
Я тобі розкажу. Навушники з тобою?
Встав їх у вуха. Потрібні обидві руки.
Зараз.
Вставила.
Стій.
Я його не чую. Мабуть, пішов.
Ні, шукає інший вхід.
Мамо, швидше!
Люба, слухай.
Пістолет заряджений,
тобі треба лише зняти із запобіжника.
Бачиш маленький перемикач?
Підніми його. Там червона цятка.
Бачу.
Добре. А тепер ти мусиш лише прицілитися
і натиснути на гачок. Цілься по центру.
А коли впаде, стріляй йому в голову.
Я не зможу.
Я не така, як ти. Я не зможу.
Тейтум, ти така.
Така, як я.
Я бачила твоє інтервʼю.
Доню, зосередься.
Ми все зробимо разом.
Він убив Бена.
Убив його.
Зараз тобі треба вижити. Розумієш?
Ось що зараз має значення.
Доведеться стріляти крізь стіну.
Куди?
Стріляй у календар.
Крізь календар. Ні, чекай.
Стій. Він рухається.
Мамо.
Праворуч від дверей. Стріляй зараз! Давай!
Влучила.
Ти влучила.
Добре.
Зараз тобі треба його обійти.
Але спочатку стріляй йому в голову.
Але він мертвий, я в нього влучила.
Я знаю, доню. Це для певності. Стріляй у нього.
Негайно стріляй йому в голову.
Тейтум… Тейтум!
- Тейтум! - Мамо! Мамо!
Тейтум!
Алло, Сідні. Забава у розпалі?
Якщо ти їй зашкодив…
Розслабся. Я не зроблю їй боляче,
поки ти не прийдеш і не побачиш.
- Де ти? - Там, де серце…
поки не простромлю його ножем.
Приходь сама.
Вітаємо вдома, Сідні.
Ми тебе чекали.
Чекали тебе.
Дякую, що прийшла сама.
Ти всім полегшила завдання, виконавши правила.
Не мели дурниць.
Якщо ти Стю, покажися!
Де ж я?
Знайдеш мене?
Насправді це не я.
Хочеш знати, хто я?
Памʼятаєш мене?
Я тебе не прощу за те, що ти зробила з моїм сином.
Та я б зробила це ще раз. І ще.
Твоя мати поламала мені життя.
Але визнаймо.
Тебе вона теж поламала.
Так само як ти знищила свою дочку.
Хто б ти не був, іди в сраку!
Сюди!
Це я, сестро.
Хочеш зняти кіно?
А може, якесь страшне?
Я тут пишу класний сценарій.
Ну, Сід!
Ми ж сімʼя.
А сімʼя – це головне, правда, Сід?
Ми з тобою знаємо, на що готові заради рідних.
І друзів, ясна річ.
Але твої друзі гинуть лише тому, що вони поряд з тобою.
Я вмер за тебе, Сідні.
Невже для тебе це пустий звук?
Де моя дочка?
Я вирішив повернутися на початок історії.
Телефонний дзвінок, дівчина,
небайдужа їй людина,
привʼязана до крісла перед будинком.
Тихо. Тихо.
Тихо.
Тейтум, доню, пробач.
Просто…
Що тобі від мене треба?
Будь ласка, скажи.
Ти.
Так. Я.
Ну, я і Карл.
Карл мертвий.
І я був би мертвий,
якби твоя дочка влучила мені в голову.
Завжди стріляй їм у голову.
Не треба, не треба.
Правда ж,
Стю?
Прошу, не треба.
Я зараз прийду.
Марк.
Ну ти ба!
Він живий.
От живучий вишкребок.
Пішов ти нахер!
Джессіка. Що?
Привіт, сусідко.
Як ти, тримаєшся?
Ти ж не думала, що це Стю?
Це було б тупо. Стю мертвий.
Його дух живий, але…
сам він мертвий.
Я маю досвід роботи із ШІ.
Колись давно я працював у Google фахівцем з безпеки.
- До Фоллбрука. - Оживити Стю – моя ідея.
Ні, ні. Ідея була моя.
Ні, я дозволила тобі думати, що твоя.
Джессіко, прошу, що ти робиш?
«О, Джессіко. О, прошу. О, що ти робиш?»
Я тебе не впізнаю. Що з тобою сталося?
Сід, ти мене дуже розчарувала.
Послухай. Ти сама не своя.
Не знаю, для чого це все, але є інший шлях.
Я знаю.
Інший шлях є завжди.
Вибачте.
Ти сама мене навчила. Це було у твоїй книжці.
Сідні, ти врятувала мені життя.
А потім знищила.
Про мій шлюб з абʼюзером ти в курсі?
Я була в пастці, не бачила виходу.
А тоді прочитала
«З темряви» Сідні Прескотт.
Видатна книжка!
А потім я усвідомила, що твоє життя
зводиться до однієї простої істини.
Сідні Прескотт убиває поганця.
Це твоє призначення.
Ти Королева крику в реальному житті.
Переможниця з фіналу.
Боже, як ти мене надихала!
Тому я почала планувати, займатися пілатесом,
а потім зіграла роль Сідні
і вбила свого чоловіка!
І мені це зійшло з рук.
А подякувати я мала тобі.
Та потім ти втекла, Сід!
І не поїхала в Нью-Йорк.
Напад Ґостфейсів неважливий,
якщо тебе немає.
Ти зникла.
Чому, Сідні?
Щоб довести, що існує життя після травми.
Але воно не для тебе!
Психотравма – це твоє життя.
Коли ти зникла,
знаєш, як мені було боляче?
Я не витримувала цього болю!
Я лягла в психіатричну лікарню.
Фоллбрук. Там ми й познайомилися.
Я говорю. Не перебивай.
Чудово. Бляха. На чому я зупинилась?
Чорт. Сука!
Нью-Йорк. Пілатес. Ти зникла.
- Фоллбрук. - Фоллбрук. Фоллбрук, так!
Знайшла найближчу психіатричну клініку,
бо я мусила бути коло тебе.
І ось сьогодні ми нарешті разом.
Джессіко, ти права. Я егоїстка.
Але я виправлюся. Почнемо з нуля.
А я й почну все з нуля.
Убивши тебе.
Ніякого емоційного баласту.
Я його скину.
А як же Лукас? У тебе син.
Та ні. Його вже нема, Сід.
Він був занадто схожий на батька.
А тепер
я почну життя з чистого аркуша.
Думаєш, ти була для Тейтум хорошою матірʼю?
Ти не навчила її нічого корисного,
правда ж?
Уміння виживати приберегла для себе.
Але нічого! Бо я сама її навчу!
У неї на очах помре мати.
Так само як було з тобою.
- Цикл продовжується. - Ні.
Мене нарешті осяяло.
Ти мені не потрібна.
Ти нікому не потрібна. Визнаймо:
ти вже не переможниця фіналу в розквіті сил.
Я створю Сідні 2.0.
Дивись уважно, Тейтум.
Добре.
Доню, викликай швидку.
- Добре? - Що?
Мамо! Ні, стій! Куди ти?
Будь з татом.
Ні, ні! Мамо! Боже, ні!
Сідні.
Сідні…
Та ну.
Це все, на що ти здатна?
Сука!
Ти ціла?
Зроби постріл у голову.
- Що? - Застрель її в…
Чорт!
Чорт забирай. Гаразд.
Ходімо.
Ти в нормі?
Я дочка Сідні, бляха, Прескотт.
Уже не в розквіті сил.
Та пішла ти.
Це Роббі Ріверс з ексклюзивним
включенням з місця подій наживо.
Ми біля дому шефа поліції Марка Еванса,
де щойно закінчилося криваве жахіття.
Канал хоче включення наживо.
Без шансів. Велика крововтрата.
Я не можу тримати камеру.
Я хотіла запропонувати вам.
Мені вже краще.
Пильнуйте, щоб у кадрі не було крові.
Візьму штатив.
Дякую, що покинула мене.
Серйозно, чому ти побігла?
Ґейл, ти завжди мене захищала.
Я мусила поїхати в Нью-Йорк.
Мусила бути поряд з тобою.
Ні, Сід.
А ще я помилилася.
Я таки довіряю…
Я довіряю тобі.
Відвезти тебе в лікарню?
- Було б чудово. - Добре.
Одну хвилинку.
Саме від цього я тебе оберігала.
Навряд чи ти мала право вирішувати.
Тейтум була моєю найкращою подругою.
Вона була весела
і прямолінійна.
Завжди казала все, що думала.
Без купюр.
А ще вона була сильна.
І несамовита.
Нічого не боялася, взагалі.
Ось чому я назвала тебе Тейтум.
Бо я хотіла, щоб такою
була ти.
Сильною…
і безстрашною.
Що ще тобі розказати?
Поки що досить і цього.
Добре.
- Ти ж знаєш, я тебе люблю. - Я тебе сильніше.
- Їдьмо до тата. - Так.
Три, два…
Усе почалося в четвер увечері
у Вудзборо, Каліфорнія,
у сумнозвісному будинку, де сталася різниця.
Стоп. Я ж хотіла сказати: «Різанина».
- Ти ніхріна не вмієш. - Заткнися. Ще раз.
Зрозумів. Три, два…
Вітаю. Я Мінді Мікс-Мар… Ну я не знаю.
Своє імʼя не здатна вимовити, коза?
Не смійся!
Добре. Три, два…
Вітаю. Я Мінді Мікс-Мартін,
тричі вціліла в боях з Ґостфейсами,
нова репортерка CBS 7, Нью-Йорк.
Божечку, а я ж не знімав.
- Секунду. - Ненавиджу тебе.
СВІТЛОЇ ПАМʼЯТІ РОНА ЛІНЧА