Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
-Hej, kako si? Dobro? -Dobro sam.
Za mnom.
-Dobro došli. -Hvala.
Jesi li dobro?
-Jesam. A ti? -Dobro sam.
-Što je ovo? Što ti se dogodilo? -Nije ništa. Pao sam.
-Kako to misliš? -Jednostavno sam pao.
Pozdravlja te.
Hajdemo!
Požurite se. Već vas pet minuta tražim da to učinite.
Hej, vi straga!
Naprijed.
On uvijek kasni!
-Sad je 8.40 h. -Javni prijevoz.
Imaš neki svoj javni prijevoz? Ti si jedini koji kasni.
-Znaš li što znači „javni”? -Što?
Prijevoz za potrebite?
-Ima pravo. -Ne.
Znači da je za sve. Mnogi ga dijele.
Izvadi stvari.
„Ulica je zaglušna vrištala oko mene.”
Pa stavi slušalice.
-„Duga, tanka, u crnini…” -Mačka.
Mačka. Visoka, mršava, tužno lijepa.
-Tužno seksi. -Da!
Hej, dobro! Dosta.
-Bio je napaljen. -Baudelaire je simbolistički pjesnik.
Nije nas briga za Baudelairea.
Recite nam o stvarima iz našeg stoljeća.
-O komu? -Ne znam, o Niru?
-Ninhu. -Kalashu Criminelu!
Možemo razmisliti, ali danas čitamo Jednoj prolaznici od Baudelairea.
Pjesma govori o ljubavi.
To je univerzalna tema. Zar vam se to nikad nije dogodilo?
Čekate vlak. Vidite nekoga i pomislite:
„Možda bismo mogli imati nevjerojatnu ljubavnu priču.”
Meni ne. Kad vidim mačku, tražim je Snapchat.
Tako treba.
Ti si pravi igrač, stari.
Daj šuti. Čiji ćeš ti Snapchat dobiti s tim licem?
Ljubomoran je jer je ružan. On neće dobiti Snapchat. Tužno je.
Jebi se. Misliš da sam ti prijatelj?
-Pazi što govoriš, Anise. -Ja?
On ometa nastavu, a ja sam kriv?
Pustite ga. Takvi su ljudi iz Aviateursa. Jaki su samo na riječima, kukavice.
Kukavica?
-Jesi, da. -Dečki, dosta!
Odmah pobjegnete.
Jebi se. Samo glumiš.
-Idemo van! -Idemo van!
-Noumouké! -Pusti ga. Samo glumi.
Kasniš i onda si još bezobrazan?
Ne radi sranja. Smiri se, dobro? Idete kod ravnatelja, obojica.
-G. Delors? -Da?
G. Mercier je spreman. Idemo?
Da.
-G. Mercier? -Da?
G. Delors je ovdje.
Zdravo.
G. Mercier, ovo je g. Traoré, moj voditelj prodaje.
-Zdravo, g. Traoré. -Zdravo.
Gledajte, g. Delors. Vaša tvrtka ima iskustva u građevinarstvu.
Pregledali smo vašu bilancu, poprilično je impresivna za 2019.
Otvorili smo odjel za izolaciju pred dvije godine. Na inicijativu g. Traoréa.
On je šef.
-Njegova želja moja je zapovijed. -Ni on nije pun sebe?
-Nije. -Prijeđimo odmah na stvar.
Koliko gigabajta proizvedete mjesečno? 150? 200?
Oko 200.
-Trebam terabajt za idući mjesec. -Tisuću giga.
Možemo mi to.
To su rekli i oni prije vas.
No nisu vas uvjerili.
-Inače ne bismo bili ovdje. -Znate što treba? Pet puta više klijenata.
Pet puta više prodajnih predstavnika, radnika, materijala, ali i ulaganja.
Vi trebate pet tvrtki veličine tvrtke g. Delorsa.
To je pet puta više posrednika, rizika, a možda i pet puta više problema na kraju.
A imate dovoljno problema.
Što je ovo?
-Nogometni ste navijač. -Jesam, da.
Ovo je bez obaveza.
Ne? Predsjednička loža?
S tim ste trebali krenuti.
-To je to. -Ne zanosi se, nije gotovo.
Ako uspijemo, moram pronaći kamione, prodavače, čak i pozivni centar.
Uglavnom, ako uspije… Udvostručit ćeš prihode.
I?
Želim povišicu.
Sjećaš se kad si došao iz Belgije bez prebijene pare? Što si rekao?
„Nađi mi nešto. Daj mi posao.” Sjećaš li se?
Dobivaš 3000 eura mjesečno samo da ti je ime na papirima i želiš povišicu?
Izađi iz auta.
-Demba, daj. -Izađi iz auta.
-Daleko smo. -Izlazi iz auta!
Brže, jebote!
Dobro.
Završit ćeš bez ičega!
-Ostavit ćeš me ovdje? -Začepi!
Pazi, Rime!
Idemo!
Uđite.
Da, zakasnit ću. Ne mogu biti na dva mjesta istovremeno.
Nazvat ću te.
Soulaymaane, kako vam mogu pomoći?
Dosta mi je dokumenata.
Ali to je dio posla.
Znam, no nisam zato postao odvjetnik.
Želim raditi s klijentima, kao pravi odvjetnik.
Vi ste ovdje suradnik.
-Možete zastupati svoje klijente na sudu. -Ma dajte.
Utapate nas u poslu.
Da i imam svoje klijente, ne bih imao vremena za njih.
Dobivate dobru kompenzaciju.
Možete otkazati suradnju.
Mladi odvjetnici čekaju ispred vrata.
Soulaymaane.
Posjetite naše klijente u zatvoru Fleury.
-Želite raditi s klijentima? -Nisam na to mislio.
Ili to ili dokumenti.
Naravno, recite im da slučaj ide dalje, da ćete razgovarati sa sucem kojeg znate.
Da? Htjela sam te nazvati.
-Kako si? -Dobro, ti? Odmaram.
Onda?
Demba, poveži me s tipom u luci Le Havre. Nabavit ću svoju robu.
Ne bavim se više time. Neću da me vide s njima.
Nećeš li uzimati Abelovu robu, bit će frke.
-Neću da se moje ime pojavi. -Ma tko je Abdel? Radim što želim.
Nema ovdje kuma, nismo u Italiji.
Znaš koliko zarađuje na Sahlijevu terenu? Pokriva Val-de-Marne.
Ja ne mogu prodavati svoje? Ma daj.
Reći ću ti nešto.
Abdel mi je to davno rekao.
„Na ulici ne potraju dvije vrste ljudi, stari koji podcijene pohlepu mladih
i mladi koji podcijene iskustvo starih.”
Razumiješ?
Dobro, vidimo se.
Što je rekao?
Podcjenjuje moju pohlepu.
Jebeš njega i Abdela.
-Ne. Ne govori to. -Što je? Jesi li s njima ili sa mnom?
Nije do toga. Kad sam imao problema s Auberom, Demba se zauzeo za mene.
-To se ne zaboravlja. -Shvaćam. On ti je brat.
Daj tanjur.
-Neću više, mama. -Ne, jedi još malo.
Onda samo malo.
-To je samo malo? -Jedi.
To nije samo malo.
DOLAZNI POZIV
Sjećaš se Hawe?
Bintina kći. Uskoro se udaje.
-Bintina se kći udaje? Koliko ima godina? -Ima 22 g.
-Ja sam se udala s 18. -Da.
Mama, imaš li koga za Soulaymaana? Neku curu bez zuba.
Prestani.
Da je spreman, sutra bih mu našla ženu.
Mnogo me mama pitalo.
-Mnogo mama? -Puno.
Dobro.
Ne zanima ga to. Dovest će bijelu plavušu plavih očiju.
Takve on voli.
Ima kći jedne rođakinje…
Rođakinje tvoje tete,
one koja živi blizu susjeda…
Njezina snaha koja… U redu je, hvala.
-Rugaš li se svojoj jadnoj majci? -Ne, mama. Moram izgraditi karijeru.
Obitelj nije sve. Moraš si je moći priuštiti.
Vaš otac nije bio odvjetnik.
A uvijek ste imali krov nad glavom, hranu i odjeću.
Zar ne?
DOLAZNI POZIV
Isključi to, Noumouké.
Kako je u školi?
-To je sve? -Imam dobre ocjene.
-U redu je. -Nadam se, za tvoje dobro.
Vrijeme je za molitvu.
-Dobar tek. -Hvala.
Kamo ćeš ti?
Šest mjeseci nije ti bilo dosta? Želiš natrag u zatvor?
Ne ideš nikamo.
Sjebi ga!
Što ima? O čemu ti to?
Nisam rekao Dembi da si izbačen.
Ali to je to, neću te više pokrivati.
-Imaš kratkotrajno pamćenje? -Nisam te tražio da preuzmeš krivnju.
Znam. Nisi me morao tražiti.
Zatvori vrata.
Stariji brate.
Abdou!
Aïssa! Dođi.
Zašto si to učinio?
Jebote!
Stani! Hej, stani!
Stani! Daj mi ruke.
Boli me! Pusti me!
Mogu ja držati.
-Daj, ja ću… -Prestani!
Sofia, Demba je bio ondje. Nije mi dao da idem.
Misliš da se bojim?
Da sam se uplašio?
Vidjet ćeš što ću im učiniti.
Čekaj, to je onaj kurvin sin, Anis.
Kuje!
Moramo pričekati. Očekivat će nas. Vidjet ćeš.
Vjeruj mi.
Daj da ti držim to.
Geto
Usudili su se napasti geto
Pokazat ću im da i ja mogu biti opak
Ne treba mi stariji brat za to
Dajte mi pištolj I ostavit ću ih sve na tlu
Na tlu…
Kada?
Sutra ujutro.
-Koliko? -Deset kilograma hašiša i dva kokaina.
Gdje ćeš preuzeti?
Gdje i uvijek.
Sigurno ćeš doći?
Da, sigurno.
Faride.
Ako me zajebavaš…
Pogledaj me.
Neću te pustiti.
-Jasno? -Jasno.
Da vidimo ruke!
G. Abdel.
Što se događa? Iznenadio si se?
Sve ovo za mene?
Tako je. Sve ovo za tebe.
Jabuka na dan
i doktor nije potreban.
Drzak si?
Kunem ti se majkom, sredit ću te. Ne brini se. Govno jedno.
Nedostaju nam neki papiri.
Sve smo sredili.
Rime ih traži već tjedan dana.
Vidite li je? Ona nastupa u moje ime.
-U redu, šefe. -Dobro.
-Stigao ti je rođak. -Pusti ga. Ne tjeraj Doumsa da čeka.
Donesite mi papire.
Idem po kamion. Donijet ću ih.
„Idem po kamion. Donijet ću ih.”
-Čuo te, glupane. -Što će učiniti?
Radiš s radnicima bez papira.
-Oni su pravi strojevi. -Prijavit ću te Socijalnoj.
Uzmi dečke iz geta.
Oni se samo žale i traže povišice.
-To se zove socijalna integracija. -To je asimilacija, ne integracija.
Dečkima iz geta ništa ne možeš reći.
-Puno zarađuješ, gade. -Izgled vara. Imam same probleme.
Sjediti cijeli dan u uredu i provjeravati zaposlenike… To nije za mene.
Nadgledaš kuću gdje se prodaje droga.
To sam i očekivao.
Nedostaje mi Samir, gad.
Demba!
Pazite!
Zbilja si gotov?
Znaš li što je ludost?
Ludost je činiti istu stvar i očekivati različite rezultate.
Prestani filozofirati.
Hajde. Dođi.
Zdravo.
-Zdravo. -Što ima?
Šališ se?
Mučim se sat vremena.
Ne traži probleme. Isključi to.
Ustani.
Borila sam se s ravnateljem da te ne izbaci. Da te uopće pusti u dvorište.
Dođi, sjedni.
Pročitat ćeš ovo.
Noumouké, pročitat ćeš ovu knjigu i napisati esej o tome kako si se osjećao.
Ne želim analizu. Želim znati što si ti osjetio.
Iskreno, ne zanima me ovo.
A da? A kako znaš?
Dobro poznajem sebe.
Čuj, najteže je početi.
Izgubit ćeš pojam o vremenu.
O čemu je ovo?
-To je priča o Martinu Edenu. -Ma da? Ne piše li Martin Eden?
Riječ je o tipu koji ne voli čitati i samo se tuče.
Zvuči poznato?
A vama?
Jednog dana Martin Eden obrani bogataša.
Taj bogataš ima sestru. Martin Eden zaljubi se na prvi pogled.
Ali sestra je viša klasa. Obrazovana je, bogata.
Martin Eden kaže da će se sam obrazovati, pročitati sve knjige.
I kad bude poput nje,
ona će se zaljubiti u njega.
Mislite da sam ja Martin Eden? Mislite da ću čitati da zavedem curu?
Nikad se nisi borio za curu?
Završe li skupa?
-Molim? -Ne glumite.
Završi li s curom na kraju?
-Kamo idete? -U Nanterre.
O, to je daleko.
-Dobra večer. -'Večer.
-Dobra večer, Djenaba. -'Večer.
A ti? U Choisy?
-Ne, u Vitry. -Mora po sina.
Imaš sina?
Da. Idrissa. Ima deset godina.
Odavde do Vitryja pa do Choisyja, sve javnim prijevozom?
Tako je to kad sama odgajaš dijete.
Mogu te odvesti dio puta.
Iznenadila si me sa sastankom s Arcusom. Dugo ga pokušavam srediti.
-Radila si prije dolaska kod nas? -Nisam radila dvije godine.
Kako to?
Tad sam se počela pokrivati.
A vi? Što ste radili prije izolacije?
Ja? Oduvijek sam u građevinskoj industriji.
I ne govori mi vi, nemam 50 g.
-Ne mogu drukčije. -Zašto ne?
Ne znam.
A i niste u cvijetu mladosti.
Šalim se.
Ne ponašaj se ludo!
-Izigrao si me! -Smiri se! Što se događa?
Zašto bih? I ja hoću da Abdel padne.
-Kako je znao? -A tvoji kolege?
Ne seri. Misliš da si svi prevaranti? Upozorio sam te, Faride.
Neću te ispustiti iz vida. Bit ću poput pijavice.
Mislit ću na Farida dok jedem, spavam i dok se ševim.
-Neću odustati dok ne padneš. Vjeruj mi. -Začepi. Ne diraj me.
Ne ljuti se bez razloga! Ovo je moj teren, kunem se!
Da sam na tvome mjestu, sakrio bih se.
-Zašto? Abdel zna da je to došlo od tebe. -Što si mu rekao?
Gade prokleti! Što si mu rekao?
Spremačice u hotelu Ibis u Batignollesu štrajkaju.
Prosvjeduju zbog uvjeta rada i niskih plaća.
Među zahtjevima spominju nejednak tretman
prema vanjskim i stalnim zaposlenicama.
Smanji to.
Mama, puštaju istu stvar.
„Mama, puštaju istu stvar…” I ti isto gledaš ista sranja.
-Idem spavati, nemam što raditi ovdje. -Uvrijedio se.
-Dobro, odvjetniče. -Zbilja ideš spavati?
Da, krepan sam. Gđica Saadi natjerala me da čitam.
Koju knjigu?
Martin Eden Jacka Londona.
„Na policama knjižnice vidio sam svijet na vidiku.”
-Čitao si tu knjigu? -Jesam.
Znaš je napamet?
Ne, ne znam. Znam samo neke citate.
Uvijek je dobro dodati koji citat u govor obrane.
Samo da ispadneš Francuz.
Ma kakve to ima veze? Ne želim biti neuk poput tebe.
„Tko govori jezikom naroda, izbjegava njegovo zlo.”
-Zdravo. -Zdravo.
Zdravo.
Traži terabajt do sljedećeg mjeseca.
Nemamo ljudi…
VEČERA?
NE ZNAM…
Pitaj šefa. Demba?
Demba?
Povećat ćemo tim, jasno.
-Morat ćemo obučiti nove ljude. -Imat ćemo drugi pozivni centar u Maroku.
TO NIJE ODBIJENICA…
Ne šaljemo vas u borbu bez oružja.
-Kako si? -Dobro, Soulaymaane.
Mogu li kušati?
Mama. Daj. Samo malo.
To mi je za udrugu.
-Znaš da volim tvoj bissap. -Ako ti se sviđa, plati ga.
Dobro.
Kako ti ide?
Čitam predgovor. Napredujem.
Sviđa ti se?
Ako mi želite poručiti da moram postati neki štreber da uspijem, shvaćam.
Mogu li ići?
Doviđenja.
-Nećeš uzeti knjigu? -Ne. Neću je nositi kući ako ne moram.
Traoré.
-Tako me pozdravljaš? -Nemam prijatelje u policiji.
Znam. G. Demba Traoré nije cinkaroš. Čujem da se sad baviš izolacijom?
-Uhitit ćeš me zbog toga? -Ne. Zanimaju me narkotici.
Nemam ništa s tim.
Što pokušavaš učiniti? Reci mi.
Započeti novi život? To je novi Demba, je li?
Sjećaš li se 28. 6. 2018.?
Dana kad su te pokušali ubiti.
Pogodi čiji je mobitel bio na istom mjestu gdje je bio i Sahli.
-Što, ne voliš se igrati pogađanja? -Želiš reći da je Abdou umiješan? Znam.
Ne.
Abdou i Sahli bili su bliski.
No, između nas, misliš da su to učinili sami? Njih dvojica? Demba?
Tko je ubio Sahlija? Tko je preuzeo njegov posao dilanja?
Tko dila Faridu sad kad ti nisi u igri? Evo.
Ne želim to.
To su fotografije s nadzorne kamere. Bili su zajedno tog dana.
Preko mene bi se riješio neprijatelja?
Ne. Nisi ubojica, Demba.
Baviš se izolacijom, zar ne?
Nije bilo lako dobiti te fotografije. Dobro ih prouči.
Ne mogu vjerovati.
-Dobio je Assijin Snap. -Prestani.
Dobio si Assijin Snapchat. Brutalno.
Brutalno.
Nisu li ovi iz Aviateursa?
Hej! Na stanici su dečki iz Aviateursa.
-Tko? -Dečki iz Aviateursa.
Uzmi ovo.
Idemo, momci. Idemo.
Treseš se od straha?
Što ima, gadovi?
Hej, dođite!
Hej, ide dolje!
Ne bježi. Neću ti nauditi!
Vidjet ćeš ti, gade. Što je, kučkin sine?
Pusti me.
Što je, kučkin sine?
Sjećaš me se, gade?
Pogledaj me, gade. Sjećaš me se?
Snimaj. Tako je to u Bois-l'Abbéu.
Tu vas razbijemo!
-Kučkin sine! -Pseta.
-Idemo. -Smeće jedno.
Ovdje je divno.
Rekao sam da ćeš uživati.
-Znaj da ću se vratiti. -Ne govoriš mi vi?
Po prvi put.
Hvala.
-Mogu li te nešto pitati? -Da.
Razumiješ se u religiju…
Čekaj. To što se pokrivam ne znači da se razumijem.
Ne budi tako skromna. Znaš osnove.
Da. Same osnove.
Znaš, u religiji,
koliko ja znam, za sve grijehe…
Može se pokajati.
Da.
Čak i za ubojstvo?
Zašto me to pitaš?
Ne boj se, nije riječ o meni. To je…
Netko me je pitao, a ja pitam tebe jer znam da ćeš znati odgovor.
Neću mu govoriti gluposti.
U religiji se možeš pokajati za sve grijehe dok si živ.
Ali ubojstvo je među većim grijesima.
Znaj to.
Da, znam. Ali ne pitam za sebe.
Završili ste?
-Da. -Jesmo.
Soulaymaane, zastupat ćete na sudu.
Imamo hitno čitanje optužnice, a ni Perrier ni ja ne možemo ići.
Tajnica vam je sve poslala.
To je sada.
To!
Zdravo.
G. Traoré.
Vi ste odvjetnik?
A tko drugi?
Mladi ste.
G. Millet, sredit ću da vas puste.
Kako? Sve sam priznao u pritvoru.
Ne mogu vam sad objašnjavati.
Sudac će se potruditi spasiti slučaj.
Postavljat će vam pitanja da ponovite priznanje,
što bi mogao iskoristiti protiv vas.
Samo vas tražim…
Da šutite.
Zdravo, gospodine. G. Traoré. Zastupam g. Milleta.
Gospodine, imate riječ.
Časni sude, bit ću kratak.
Policajci su uhitili g. Milleta u 10.58 h 20. listopada
i pritvorili ga zbog namjere nasilja.
Dok je bio u pritvoru,
detektivi su ga ispitali zbog male količine kanabisa
za koji su se pravili da je imao.
„Pravili”?
Međutim,
g. Millet nije pritvoren zbog posjedovanja droge,
već zbog namjere nasilja, oštećenja i povrede vlasništva.
Tužitelj zna da, prema zakonu, osoba ne može biti ispitana zbog djela
za koje nije službeno optužena.
To nije sve. U skladu s člankom 706. stavkom 30. točkom 1. Kaznenog zakona,
kad je riječ o posjedovanju droge, vaganje mora biti javno.
Pritvorena osoba mora prisustvovati vaganju proizvoda, što nije bio slučaj.
Zbog svih ovih razloga tražim da se postupak poništi.
U redu.
Časni sude.
Imamo priznanje g. Milleta
da je nekoliko puta udario gđu Marty u lice.
Ne može to poreći, čeljust joj je slomljena jer, citiram:
„Kuja nije htjela otvoriti vrata.”
To je sve. Procijenite njegovu vještu formulaciju.
To su vaše riječi, g. Millet?
G. Millet, molim vas.
-Branim se šutnjom. -Molim?
Govorite glasnije, g. Millet. Ne čujemo vas.
Branim se šutnjom.
Slično poput njega, pun sam mržnje
Dolazim s dna, kao Martin Eden
Poput njega, ja…
Francuz se vratio.
Ne. Nisi valjda takav prošao getom.
I s velikom francuskom zastavom.
-Šalio sam se, stari. -Jebi se.
Odvjetnik je nepristojan.
Mama, gledaš g. Traoréa, odvjetnika.
Zgodan si, sine.
Hvala. Po prvi put zastupao sam klijenta na sudu.
Oslobodio sam ga.
Opa! Pričaj mi o tome, sine.
Hajde, reci nam.
Tipa optuženog da je ženi razbio čeljust doveli su na čitanje optužnice
i uspio sam…
Što je, mama?
-I takvi trebaju odvjetnika? -Zašto baš tebe?
Onda?
Zaboravi izolaciju.
Otvori restoran.
To si naučio u ćuzi.
Nešto ne razumijem.
Tko ubio Sahlija? Nije Abdou. Bio mu je prijatelj.
To ti je moguće.
Ne bi bio prvi put.
Znaš li priču o žabi i škorpionu?
Škorpion pita žabu: „Možeš li me prenijeti preko rijeke na leđima?”
Žaba ga pogleda i kaže:
„Ne. Ubost ćeš me.”
Škorpion je pogleda
i kaže: „Ako te ubodem, oboje smo gotovi.
Ne znam plivati.”
Žaba razmisli
i na kraju pristane.
Počnu prelaziti rijeku.
Usred rijeke,
škorpion ubode žabu.
I kaže:
„Žao mi je.
Nisam si mogao pomoći. To mi je u prirodi.”
I oboje se utope.
Jesi li to čuo?
Da.
Volim slušati tvoje priče.
Da! Hej, Noumouké!
Uhvatite tog gada.
Prestani bježati!
-Mrtav si! -Sjebat ću te.
-Stani! -Dođi, seronjo!
Ubit ćemo ga. Ulovite ga!
-Pogledajte! -Ondje je!
Jebite si mame!
Sjebite ga!
Gdje je taj gad?
-Hajde, uhvatit ćemo ga. -Ondje.
-Bez gluposti. -Bez brige.
Što radite ovdje?
Gubite se! Ne škrgući.
-Rekao sam da im ništa ne daš. -Znam, Faride. Neću.
Tri, dva, jedan.
Pogledaj.
Predivno je.
Znaš što kažu?
-Ne. -Da je ljepota u oku promatrača.
Baš znaš s riječima.
-Jesi li ikad bila na vrhu? -Ne, ali voljela bih.
Da?
A ti?
Još ne.
Ne možemo se ovako viđati.
„Ovako”?
Ovako, bez svrhe.
Moram znati kamo ovo vodi. Ne mogu se igrati. Nemam vremena.
Misliš da se ja igram?
Ne, nisam to rekla.
Ali upozoravam te.
I… Ništa se neće dogoditi.
Što to znači?
Da se ništa neće dogoditi, fizički.
Čuvam se.
To je u redu.
Onda?
-Što? -Pa što želiš?
-Halo? Da. -Halo? Noumouké?
-Noumouké? -Šalim se. Ovdje govorna pošta.
To je govorna pošta.
Hajde, javi se. Ne smeta mi.
Ma zove me mama.
Odvest ću tebe pa ću je nazvati.
Ispričat ću ti priču.
Prijateljica je bila u restoranu i majka je nije prestajala zvati, znaš?
Umjesto da se javi, poslala joj je poruku: „Nazvat ću te poslije.”
No bilo je kasno.
Ta me priča traumatizirala. Sad kad me majka zove, odmah se javim.
Da, mama, ja sam.
Demba. Pomozi mi pronaći Noumoukéa. Nije se vratio.
Pronađi mi ga. Ne znam gdje je.
Hej!
-Sjebat ću te. -Začepi!
Pusti me.
Pištolj!
Hajde, diži se!
Sofia! Hajde, idemo!
Lamine, dođi.
Rekao sam da dođeš.
-Gdje je Noumouké? -Ne znam.
-Ne igraj se sa mnom. -Ne igram se.
-Gdje je Noumouké? -Ne znam.
-Je li uhićen? -Nije.
Tko je pucao?
Nitko nije pucao.
„Nitko nije pucao”?
Bila je to Sofia, ali pucala je u zrak.
-Onda smo svi pobjegli. -Odakle joj pištolj?
-Gdje ga je nabavila? -Kod Farida.
-Čekaju da ih se plati. -Da, ali…
Hej.
Daješ oružje mom bratu?
Nisam mu ga dao.
-Njegovim prijateljima. To je isto. -Nisam.
Onda su oni. Nisi li ti šef?
-Ti to ozbiljno? -Kako to misliš?
-Činiš ovo pred svima? -Što ćeš učiniti?
Ne zavaravaj se. Tu si jer sam ja otišao.
Uhvatite tog gada! Držite ga! Dovedi mi ga!
Jesi li dobro, buraz?
Ubit ću ga.
Odaberi stranu, brzo.
Vratit će se u zatvor.
Ne plaši je. Nitko nije umro.
Noumouké mora ostaviti bande i oružje iza sebe.
Moraš razgovarati s njim.
Kad sam bio mlađi, već je bilo frke s Aviateursima.
I ja sam sudjelovao.
Točno.
Zato će te i poslušati.
Hoćeš li?
Da, hoću.
Dobro.
Bez brige. Vratit će se.
-Bok. -Bok.
-Lamine je. -Što kaže?
-Demba ga je ulovio. Traži te. -Jebote, ubit će me.
-Ne mogu kući večeras. -Ostat ćeš ovdje?
Brat odlazi na posao u osam, mama u devet. Pričekat ću da odu.
Ja moram kući. Inače će me mama ubiti.
Hoćeš ostati malo?
Voljela bih imati braću i sestre.
Ja ti nisam brat?
-Nedostaje li ti otac? -Da, nedostaje mi.
A tebi?
Ne može. Ne poznajem ga.
Otišao je kad je mama ostala trudna. Nije me htio.
Možda ga nekad možemo potražiti.
Ne želi me. Neću ga tražiti.
Tate nema Nitko ne razumije moju bol
Osjećam se kao da sam u noći bez zvijezda…
-To su tvoji stihovi? -Da.
Hajde, pjevaj.
Tate nema Nitko ne razumije moju bol
Osjećam se kao da sam u noći bez zvijezda
Sve mi je mutno Ne znam kamo ću
Samo želim pobjeći
Mama se više ne smije Naš dom kao da prazan je
Nema sunca na obzoru
A neke praznine ne mogu se popuniti
Možemo govoriti da će i to proći Ali tate više nema
Moga tate više nema
Nitko ne razumije moju bol
Budući da tate više nema
Čak i ljeto hladno je…
ALARM
Što radiš, mama?
Gledam stiže li policija.
Da otvorim vrata prije negoli ih razvale.
Neće doći.
Dođi.
-Dođi se odmoriti. -Umorna sam, Noumouké.
Policija!
-Što se događa? -Ne makac! Ruke uvis!
-Ruke! -Dobro! Što se događa?
Dođi. Na koljena!
Što se događa?
Sofia!
Sofia, što si učinila?
Što se događa?
Izgledaš lijepo.
Ja idem.
Kada ti ideš?
Ne idem na posao dok se Noumouké ne vrati.
Sve će biti u redu, dobro? Doći će kući.
Volim te.
I ja tebe.
Gospođo, ne snimajte.
-Ovo nije predstava. -Sofia!
Kamo je vodite? Sofia.
-Kamo je vodite? -Pusti me!
Čujete? Prestanite snimati.
-Što je učinila? -Pusti me!
Mama!
Hajde, odlazite.
Mama!
Upomoć!
Je li te udario?
…nedaleko
Nemamo vremena za sutra
Da smo daleko odavde
Ali blizu Paname
Daleko
Nemamo vremena za sutra…
Mama?
Samo Bog može stvoriti nešto što nije postojalo.
Ljudska bića nisu u stanju stvarati.
Jer kad bi ljudi mogli stvarati, slijepac bi si vratio vid.
Gluh čovjek vratio bi si sluh.
Kvadriplegičar bi postao pokretan.
Ne samo to,
već bi i većina ljudi dala vječni život sebi i svojim voljenima.
Zato, brate moj, voli koga god želiš,
stvaraj veze sa svima, no razdvojit ćete se.
Salam.
Smrt je poput vrata kroz koja će svatko od nas proći.
Moja sućut.
Smrt je putovanje.
Što netko s darom razuma čini prije putovanja?
Kako si?
Prije sam mislio da sam sam. Sad to zbilja razumijem.
Slušaj…
Kad se vratim, moram nešto obaviti.
Nakon toga,
želim upoznati tvog sina.
Volio bih da sve učinimo po pravilima.
Demba, postoje dva stanja u kojima ne treba donositi velike odluke.
Kad si jako sretan i kad si jako tužan.
Znam što govorim.
Ideš?
Da, idem.
-Razgovarat ćemo poslije? -Dobro.
Je li se Mercier javio?
Hoćemo poslije o tomu?
Što se događa?
Slušaj, odustaje. Odabrao je drugu ekipu.
-Ne gledaj me tako, nisam ja kriv. -Odustaje?
-Pa potpisali smo ugovor. -Je li ga odvjetnik pročitao?
Uložio sam vrijeme i novac.
-Znam. -Mnogo novca.
Koliko su mu dali?
-Tko? -Druga ekipa. Da bi se on riješio nas.
Pa, ne znam.
Koliko traži?
Odabrat će nas ako mu damo 150 000 u gotovini.
-Što si odgovorio? -Ostavio sam tu mogućnost.
Uz silnu lovu koju ćeš zaraditi, što je 150 000?
Moja sućut, Demba.
Hej, Franck.
Zašto ti misliš da ja imam 150 000 eura na bacanje?
Ne znam.
Ne znaš?
Dođi do ureda kad se vratim.
Dotad, reci mu da može.
Razumijem.
Čuvaj se, Franck.
Hoću, da. I ti.
Noumouké.
-Kaže da izgledaš kao rođak Ousmaan. -Ousmaane.
Ne možeš poreći da si Traoré.
Kad je obitelj korumpirana i podijeljena, tad je cijelo društvo loše.
-Hajde, Noumouké. Ustani. -Dolazim.
Došao si već dvaput.
Demba, nisam se otuširao. Ja sam… Znojan.
Uzmi ovo. Presvuci se.
Koliko je uopće sati?
-Dosta si spavao. -Umoran sam.
Gdje je bunar?
Trideset minuta pješice.
Trideset minuta?
-Trideset minuta? Misliš, sat vremena? -Kako ti to znaš?
Pitaš previše pitanja.
Toliko je bio zločest da ga je mama poslala ovamo.
-Ti ne ideš? -Ne, prepuštam ovo vama.
Dubok je.
Otpusti uže.
-Ousmaane. -Noumouké.
Zdravo.
Kokoši sjede na jajima…
To je seoska škola.
Vaša ju je majka financirala preko svoje udruge.
Nije ju stigla dovršiti.
Zdravo.
-Zdravo, g. Fodié. -Kako si?
Ovo su djeca moje šogorice Khadije.
Moja sućut.
Što kad pada kiša?
Komplicirano je.
-Moramo dovršiti školu. -To je mnogo posla.
-Fodié. -Da?
Možeš li naći materijal i radnike?
Ako ima novca, naravno.
-Ne brini se za novac. -Dobro.
Podijeli internet sa mnom.
-Pusti sad mobitel. -Ozbiljno, treba mi.
Kaže da mu ne treba mobitel, ali da ga želi.
Živite ovdje bolje od nas.
Kaže da idealiziraš Afriku.
Odavno su i naša društva postala konzumeristička.
Zašto ne govori francuski?
Govorim francuski bolje od tebe.
Vreće idu onamo.
Da, teta.
-Drisse? -Da?
Stavimo to.
-Pazite na prste. -Da.
Hvala. Dobro. To je to.
-Je li to u redu? -Možete?
Dobro.
Hajde, Demba. Da!
To!
-Dobro? -Puno hvala.
-Pauza. Idemo jesti? -Doći ću kad ovo završim.
Ovo si preskočio.
Te hlačetine…
Nije loše, zar ne?
Vraćam se u Francusku.
Ja ću ostati s malim još koji dan.
Moram mu ući u glavu.
Spreman si?
Pazi, nema odustajanja.
MINISTARSTVO KULTURE KUĆA ROBOVA
Službeno, 12 milijuna robova deportirano je u Ameriku.
Neki su zatočeni na mjestima sličnima ovome.
Ovo je bila čekaonica.
Kao što i u bolnicama imamo čekaonice.
Čamcima bi ih prevozili do velikih brodova, a oni bi ih prevozili u Ameriku.
Nakon vrata bio je most.
To su „vrata bez povratka” jer tko bi kroz njih prošao ne bi se vratio.
ŠKOLA KHADIJE TRAORÉ
UČI, SHVATI, PODUZMI I SLUŽI
Znaš što me mama tražila?
-Što? -Da ti kažem da prestaneš s glupostima.
-Kojim glupostima? -Iz geta.
-I ti si to radio u mojim godinama. -Rekao sam joj da ćeš to reći.
Želiš čuti nešto?
S nasiljem
ti odlučuješ kad ćeš ga upotrijebiti, ali ne i kad će ono prestati.
Noumouké se ljuti na mene.
Mogla sam reći policiji da nije bio umiješan.
Ali nisam.
Ponovio bi to da mora.
Što ćeš učiniti?
Nikad nikome nisam rekao,
ali mislim da imam napadaje panike.
A da?
Jesi li bio kod nekoga?
Kod koga?
Terapeuta.
Ja kod terapeuta? Kad si vidio da crnac ide na terapiju?
Ti si takva karikatura.
Razgovor ponekad pomaže.
Daj mi pet.
Što radiš?
Što radi?
-Daj, dosta. -Nemoj da te lovim.
-Nemoj mi nauditi. Dat ću ti gradilišta. -Šuti.
Dolazi! Rekao sam da dođeš!
Igrat ćeš se sa mnom? Dolazi!
Trči, Forreste, trči!
Abdou!
Stani!
Ne! Demba, stani!
Smiri se. Bio je to Abdel.
Abdel i Sahli. Nisam bio ondje.
Ne!
Čime se ponosite?
Ovime?
Borite se za to?
Zgrade u kojima smo odrasli.
U siromaštvu. Bez dizala. Sa žoharima.
Za to biste umrli?
Po cijele dane govorite: „Nitko nas ne voli. Nitko nas ne poštuje.
Jebeš ovu državu. Nema posla.
Jebeš policiju.”
Pa? Jasno da jebeš policiju.
Imaš nešto reći, Lamine?
Tvoja ozljeda oka,
je li kriva policija ili vaša glupa racija?
Kako možete očekivati da nas poštuju kad mi ne poštujemo jedni druge?
Zašto bismo se ikomu svidjeli kad se mi međusobno mrzimo?
Uvijek kažete: „Volim svoju majku. Dat ću joj milijune.”
Znate što ćete dati majkama? Majke su vam ovdje, pitajte ih.
Lijes.
Zbog svojih problema.
Domaća utakmica. Utakmica u gostima.
Kao Liga prvaka.
Ali za one koji leže na tlu igra je gotova.
-Dođu i provociraju nas. -Šuti!
Noumouké, Anis. Rukujte se.
Rukujte se.
Vidimo policajca kako izbija ženi mobitel iz ruke.
Nije znao da ga netko snima.
Pretpostavljam da ste odlučili podnijeti prijavu protiv policajca?
Pokušala sam, narednog dana. Morala sam ići u dvije postaje.
Uobičajeno je da policajci odbiju podnošenje ovakvih prijava.
Policija štiti svoje.
Imate vrlo jednostavnu viziju policije.
Ne ustajem želeći prebiti crnce i Arape.
Ma što sere?
Možda vi ne. Nemam predrasude.
Tijekom prosvjeda žutih prsluka
vidjeli smo da nasilje koje su iskusile zajednice u getu
također može biti iskorišteno protiv siromašnih bijelaca.
Tema nisu žuti prsluci.
Majka počiniteljice opirala se uhićenju. Njezina kći je pak u zatvoru.
Još jednom, ne bavimo se time. Tema nije suđenje njezinoj kćeri.
Preispitujemo metode koje primjenjuju policajci
koji tuku ženu,
majku,
prskaju je suzavcem i ostavljaju na tlu, u boli.
Problem je to nasilje.
Upoznao sam majke u suzama koje su izgubile djecu.
Da vam kažem nešto.
Te majke ne brine takozvana policijska brutalnost, znate?
Lako je osuditi navodnu policijsku brutalnost.
Kad treba osuditi nasilje tih prijestupnika,
čije su žrtve primarno iz geta, nitko ništa ne govori.
Vidimo se.
Izlazi.
-Ugodan dan. -Ugodan dan.
-Vaša me knjiga razljutila. -To je sve?
Toliko se trudi postati netko drugi, a završi sam.
Uz malo volje i truda, možemo postati što god želimo.
Ne uvijek. U životu neke su stvari izvan naše kontrole.
No neke možemo kontrolirati.
Možda autor želi reći da se ne trebamo truditi za druge.
Mogu pročitati?
Policajci imaju kvote.
Uprava ih pritišće. Naravno, očekuje se da će ispune ciljeve.
Dakle, želite reći da je nasilje koje vrši policija
protiv ciljane skupine u populaciji posljedica sustava kvota
koju određuje MUP, odnosno Vlada.
Odgovorili ste.
Ne samo da država ne sprečava policijsku brutalnost, već je i potiče.
U redu. Ova je gospođa dobrog zdravlja.
Živa je.
Ovo nije slučaj Georgea Floyda iz SAD-a. Ne pretjerujmo.
Nije završila kao Amine Bentounsi, koja je ustrijeljena u leđa.
Ili ugušena, kao Amadou Koumé.
U Francuskoj imamo svog Floyda. Nije to ništa novo.
Uvijek me čudi kako neke ljude uzrujava
policijska brutalnost s druge strane Atlantika,
dok u potpunosti ignoriraju istu tu brutalnost u Francuskoj.
Obojica znamo da susjeda nije sve snimila,
riječi gđe Fitoussi ne bi značile ništa protiv policije.
Prikazali bi je kao lošu majku koja ni kćer nije znala odgojiti, zar ne?
No pokušajmo vidjeti širu sliku,
a ne samo raspravljati…
Uspori. Primijetit će nas.
…rekao bih da je na svima da svijet učinimo boljim mjestom.
I da ne umanjujemo utjecaj koji naše radnje mogu imati na druge.
Izlazi iz auta. Izlazi.
Osmijeh, lijepa riječ,
lijepa gesta, to nekomu može promijeniti dan.
Jedan dan može promijeniti život.
Zato svi moramo izazvati sami sebe
i prestati ponavljati iste greške.
Idrissa!
Ludost je činiti istu stvar i očekivati različite rezultate.
Prijevod titlova: Marko Mravunac