ПОЦІЛУНОК БУВ КЛАСНИЙ.
ЗДАЄТЬСЯ, Я ВАГІТНА.
Боже, ти пізно.
Знаю.
Треба писати перший шматок.
Я б перепросила, але не чекай.
Що?
У мене щойно був найкращий поцілунок у моєму житті.
О, клас, залишимо це для випуску, бо я взагалі не знаю, про що говорити цього
тижня. Вже три дні мучуся з циститом, і він у мене навіть не після сексу. Тож…
-Дякую. -Люба, сік із журавлини.
-Знаєте, ми з татом завжди його пили. -Мам.
Жах.
-Морґан, ти помреш. -Мм. Гаразд.
Ми з Ноа гралися в кота й мишку, вдаючи, що ми просто друзі. Але ми обоє знали,
-що це неможливо. -Ясно. І що?
Я прийшла до нього в ресторан і сказала: «Знаєш, я не залишуся».
І ти лишилася.
О, лишилася.
Так.
А потім ми з ним гуляли… і їли морозиво.
Знаєте, як солодка парочка, яка гуляє і їсть морозиво,
що аж хочеться вбити. Ми такими були.
Гаразд, і що далі?
Він сказав: «Поклади своє морозиво».
Початок гарний.
Прекрасний, він домінував.
-І ти зробила, що він сказав? -Звісно зробила.
-Оо. Так, шефе. -Мгм. А тоді, ви знаєте, що сталося.
Так, ви трахнулися в туалеті ресторану.
Ні, ми цілувалися, я ж сказала, як прийшла.
-Може, ось звідки в тебе усі ті цистити? -Вибач.
Так, можливо.
Нагадай, хто сьогодні гість.
Так. Це доктор Джей Ша.
Моя ідея.
Я вже нервую.
Він написав книгу, як наша аура показує, що ми за люди.
О, це так… тупо.
Він не тупий. Він закінчив університет на островах Теркс і Кайкос.
-Ясно. -Треба перевірити.
Я перевіряла, наче. Де його біографія? Тут нічого немає.
Лише посилання і цитати.
Гей!
О! Ноа, де ти був?
Що трапилося? У мене десять пропущених дзвінків
від Ребекки, її мама сказала, що вона ледь не в комі.
Не знаю, як це «ледь не в комі», але з нею все гаразд.
Точно?
Вона врізалася в припаркований автобус і, здається, зламала зап'ястя.
Її прооперують, вставлять штифт.
-Зап'ястя? -Так.
І все?
Так, все.
-Отже, з нею все добре. -Так, добре.
-На щастя. -Та все в неї прекрасно. Їй дадуть
знеболювальне і кілька днів на лікарняному. Боже, чекай…
Може, й мені врізатися в автобус?
-Знаєш, може, й варто. -Так. Стій. Ще одна новина для тебе.
Мама й тато з батьками Ребекки, і здається, от-от зчепляться, але їх
примирює те, що вони всі сердяться на тебе.
-Ясно. -А за що, цікаво?
-За те, що в аварії винен ти, вочевидь. -Що?
Ти розбив їй серце, і вона врізалася в автобус, усе просто.
Чекай, секунду. Вони думають, що вона намагалася…
Вчинити самогубство? Через… через, через тебе?
Ні, ти симпатичний, але не настільки, аби людина пішла з життя, бо ти її кинув.
Я її не кидав, ясно? Пари розпадаються, так буває.
Боже, то таке, просто кажу, що кажуть наші батьки.
Я підіграю обом сторонам, захищаю тебе і, звичайно, себе.
-Ясно. Так, дякую. -Так.
До речі, а де ти був? З тією білявочкою?
Ее, тебе це не стосується.
Ясно, отже, так.
Гарно провели час.
«Гарно провели час». Боже, який ти нудний.
Отже, твоя аура не кольору лісу і не смарагдова. А це свідчить про те, що ти
-щедра. -О божечки, усе це реально працює,
бо я справді така. Справді. І що?
«Щедра» ти вранці попросила переказати тобі гроші за смузі.
Тепер Джоенн.
О, добре, так.
-О ні, не треба, не треба, але дякую. -О, гаразд. О.
Припини, це ж все одно що запросити Джейсона
Мреза і не попросити його заспівати.
Боже… Ти всюди пхаєш Джейсона Мреза. Це вже архаїка.
Я розумію, мам. Гаразд. Добре. Давайте. Так.
Так? Добре. Гаразд.
Для всіх, хто нас слухає: зараз лікар водить руками біля обличчя моєї сестри.
Ууп? Так. Що? Чому ви мене торкаєтеся? Ви ж нікого не торкалися.
Просто мені дуже важко знайти твою ауру. Ого.
Я її не відчуваю. Так буває, але рідко.
Капець.
А може бути так, що ви її не відчуваєте, бо її не існує?
О! Як цинічно. Тепер я все розумію.
Тому вона досі не вийшла заміж.
-Зате і не розлученка. -Сонечко, не огризайся, це не зарадить.
-Я нічого й не доводила. -Ти підвищуєш голос.
-Я говорю спокійно. -Оо. Вона завжди така. Хочете
-прикол? Вона зустрічається з рабином. -Оо.
-Оо. Серйозно? -Я…
Ха.
«Ха»?
Що за «ха», поясніть.
О, розумієш, у людей, наближених до Бога, дуже потужні аури, а в тебе…
Ее, я маю це сказати вам не можна носити кімоно.
Моя партнерка — японка, тож… арігато.
-Ти ж розумієш. -Юліє, не хвилюйся. Аа.
Добрий вечір.
Вона потрапила в аварію, аби привернути твою увагу.
Що ж. Я прийшов.
А де ти був, синку?
Як вона?
-Як… як… Вона у Божих руках. -Шшш.
Так… А як зап'ястя?
Невідомо.
Гаразд, до неї можна?
Нащо? Помучити її?
Ні, просто переконатися, що все гаразд.
Досить із неї страждань, не треба.
Я говорив із персоналом. Усе буде добре.
У нас новий лікар.
Якби мій старший брат Сідні не помер від тифу, я б здобув медосвіту.
Навіть подав усі документи.
-Чули? Подав документи. -Так. Я була з ним. І вони
-були дуже заплутані і складні. -Дякую.
Анатолію,
я пробачу ці образливі коментарі через нашу
багаторічну дружбу і стресову ситуацію.
Кафе вже не працює, тож взяла в автоматі що було. Ноа, рада, що ти нарешті приїхав
-до нас. -О!
І я невимовно радий. Дякую за теплі слова.
А в тебе телефон заглючило на дві години чи…
Я його вимкнув, аби не відволікатись.
Ооо, зрозуміло. Ясно. Упевнена, хай що ти робив, ти був на висоті.
Так грубо. Що?
Ноа, скажи мені, що ти схаменувся.
Звісно, схаменувся, то просто був такий період. Скажи нам,
що твоє серце готове до примирення.
Гаразд, думаймо про те, аби з Ребеккою все було добре, і молімося.
Амінь.
Маячня, він уникає теми. У такому віці люди вже мають онуків чого ти зволікаєш?
А він і не зволікає, у нього є шикса.
Якого біса, Естер?
-Ти зраджуєш мою доньку? -Я нікого не зраджую.
-Ти знала про це? -Я краще… Я зараз…
Кохана. Кохана. Кохана, не…
Я теж міг здобути медосвіту…
Що?
Я теж міг здобути медосвіту, хоч і не подавав документів…
Просто не розумію,
як можна після такого пристрасного поцілунку
не відповідати понад три години.
А може, під час цього поцілунку його рот пережив не такий досвід, як твій.
Це не та ситуація.
Гаразд.
Хоча дивно, що він не… о, чекай.
Згодна, дивно. Написав?
Ні, з аптеки, просять забрати заспокійливе.
-То їдь і забери. -Отже, я психічка?
-Оо, ти що? Ні. Ні. Ні. -Ні. Я пожартувала. -Усі ми
-трішки психічки. Ходи сюди. -Так.
Янголятко.
Так гарно.
Добре, а що ти йому написала?
-О, зараз… Ось, прочитай. -Ее, гаразд.
-Здається, класно. -Мгм. Так, класно.
Вибач, «Здається, я вагітна»?
Це частина повідомлення, прочитай початок.
Зараз. «Поцілунок був класний».
Так, це жарт. «Поцілунок був класний. Здається, я вагітна». Смішно ж.
Оо.
-Не смішно. -Слухай. Чоловіки не люблять жартів про
вагітність. Він розгублений. Він рабин, його мозок працює інакше. Ти ж
погоджуєшся, що ви дивна пара? Ні?
Чому?
Чому що?
-Чому ми дивна пара? Тому що він рабин? -Ні, просто я його бачила, і як на мене,
він дуже відповідальний. І добрий. А ти…
Люба, ти інша.
-Але ж я не погана. -Ми цього й не кажемо. Ми кажемо, що ти не
свята порівняно з людиною, наближеною до Бога.
Ми…
Так, так.
-Я бачу тебе з лідером секти. Це реально. -Боже…
-Ноа. -Га?
-Ноа. -Що? Що? Що ти… Що ти хотіла сказати?
Та багато чого. Ее, жінка, богиня, яка завжди була надто гарна для тебе,
зараз на межі життя і смерті.
Тато каже, з нею все добре.
Він ні чорта не знає.
Узагалі-то, він міг стати лікарем.
Так, а я могла переспати з Адамом Левіном у дві тисячі третьому,
але ж я зараз не в «Марун файв», ти ж розумієш?
Воно того варте?
Що чого варте?
Твоя білявочка, яка обговорює члени і дупи в подкасті.
А ти говорила про секс з Адамом Левіном.
-Я могла… -Ти переспала з Левіном?
Я могла переспати з Адамом Левіном. І він хоча б єврей.
Я знаю, що він єврей. Коли ти могла переспати з ним?
У Кабо, милий. Ти ж знаєш.
Ми ще не закінчили, Ноа.
Я вас лишу. А що ми робили?
-Так, що ми робили? Нагадайте. -Я нагадаю: Ноа відмовляється від
стосунків з неперевершеною жінкою.
Гаразд, гаразд.
Слухай. Вона не помре, ви лишитеся подругами.
Так, лишитеся подругами.
Ти не просто кидаєш її. Ти розбиваєш цілу родину.
Дуже серйозне звинувачення.
Сподіваюся достукатися.
Вона кохає тебе.
Розбиваєш родину? Якого біса? Вибач мені.
Кохана, Адам Левін?
Не можеш повірити?
Я не… не знаю, просто ти така агресивна, а він, як на мене, дуже стриманий.
Вже пізно, він, мабуть, не бачив, що ти написала.
Я написала йому через п'ятнадцять хвилин. І ти думаєш, що він удома, чистить зуби,
готується лягати спати, ставить будильник на телефоні
і не перевіряє повідомлень?
Ні. Ні, він точно бачив.
Боже. От навіщо я постійно жартую? Більшість дівчат написали б: «Прекрасний
-вечір. Усе було чудово». -Більшість дівчат нудні.
Хоча хлопці люблять таких. Але яка різниця, яких вони люблять? Так?
Так! Так! Яка різниця? Мені байдуже. Я себе не накручую. І… Я прекрасно знаю,
що то був жарт, і він був смішний, і я цілувалася дуже добре.
Звісно.
Тож я взагалі себе не накручую, бо знаю, що я класно цілуюся. І я крута. Я дійсно
-крута. Я класна, реально. Так. -Клас. Класна. Так.
Боже, вона себе вже накрутила.
Наберу його.
Хлопці супергарячі, тож…
Так, нарешті.
О чорт, Кайл. Ні, дякую.
Хоча… Зараз.
Ооо, так швидко.
Маю до тебе питання.
Так. Можеш заїхати.
Ні, трах мене більше не цікавить, Кайле. У мене серйозне питання. Скажи, я хороша
-людина? Перше, що спадає на думку. -Ні.
Добре, трішки подумай. Не квапся з відповіддю.
Поміркуй. Коли ти думаєш про Джоенн, тобі здається, що вона…
Хо…
О, ясно, до мене дійшло. Ти дзвониш найгіршому з тих, кого знаєш, бо лише така
паскуда, як я, може подумати, що така паскуда, як ти, не така вже й паскуда,
-так? -Ні, зовсім ні. От чорт!
Супер.
Мені подобається. Класно бути щирими.
Стривай, що? Ні, секунду. Чекай.
Можна щось особисте? У мене такий стояк, аж боляче.
Привіт, маленький.
А де твої мама й тато?
Гаразд. Можна й погратися. Зараз.
Мама і тато зараз у Феніксі, на відпочинку.
-Оо, Кайле, що це таке? -Ти ж сама почала, Джоенн. Боже…
Знаєш, Кайле, я щойно згадала, що мені на твою думку начхати.
Песику! Песику!
Іди до мене. Де ти… О. Привіт. Хочеш щось? А що я маю?
Ось, половинка печива, і, ее, шпилька і жуйка.
Хочеш щось? Іди до мене.
Так. Так. Ось.
Іди до мене. Знаєш що? Це мій улюблений світшот,
але я пожертвую ним задля тебе. Ууу. Гаразд. Так…
Не бійся, не бійся.
Песику.
Можна запитання? Ти знаєш мене тридцять секунд. Як гадаєш,
я гідна бути з дуже хорошою людиною? Надзвичайно хорошою.
Гаразд, хай це буде «так». Це так цікаво. Гаразд, еем, постригти гривку?
Ясно. Не треба. Гаразд.
Господи, там стільки людей, крику і галасу…
Неможливо зосередитися.
Так.
І дехто з тих людей кричить через мене.
Оо, облиш.
Я от сиджу тут і думаю, чи справді через мене Ребекка зараз у лікарні.
-Оо, припини. -Це ж так егоїстично — думати вже про
іншу людину і не зважати, чи надовго ці стосунки, чи страждає хтось.
Напевне, я жахлива людина.
Ти жахлива людина?
Облиш. Точно ні.
Скажи щиро.
Не варто було розривати стосунки з Ребеккою?
Ти питаєш мене?
Так, питаю.
Ноа, я вважаю, Ребекка — пречудова жінка,
надзвичайна з такою жінкою в тебе буде дивовижне життя.
А з іншого боку, Ноа… Знаєш,
лише тобі жити і шкодувати чи радіти через прийняте рішення, лише тобі, не Естер,
не твоїй матері і точно не мені. Я одружений багато років,
і я дуже щасливий. І якщо розповіси це мамі,
я все заперечу, бо вона мене вб'є.
-У нас обіймашки? Так, я теж хочу. О, так. -О. Ой.
Ноа?
Джоенн. Завела собаку?
А чого ти тут?
Я, ее…
У мене був важкий вечір, розкажу пізніше, я, еем, сів за кермо і приїхав сюди,
аби побачити тебе а тоді подумав, що, мабуть, трохи занадто —
дзвонити у двері о другій ночі. І сиджу вирішую, їхати вже додому чи ні.
А ти читав повідомлення? Бо ти не відповів, і я весь час про це думаю.
Ти вагітна. Мої вітання. Це прекрасно. Я знав, що класно цілуюся, проте… Такого зі
мною ще не траплялося.
Так. Я знала, що ти зрозумієш жарт. Чому мені не відписав?
Бо побачив повідомлення двадцять хвилин тому — лишив телефон в авто. Вибач,
будь ласка.
А хто, ее, цей милий джентльмен чи джентльменка?
З ким ти так пізно повертаєшся?
Це диво я підібрала.
-Так? -Так.
Вмикати ревнощі?
Розумієш, цей товстунчик усю дорогу зазирав мені в очі, і я відчувала, як він
-на мене дивиться, тож… можливо. -Гаразд, я ревную. Де ти його знайшла?
На вулиці.
Так?
Так, у мого друга притулок, вранці відвезу туди.
Мм.
Ти врятувала песика. Зробила міцву. Добру справу.
О. Я зробила міцву.
Так.
-У тебе тут… У волоссі гілочка. -Що?
-О Боже. -Та тут іще багато чого.
Що?
Листя, наприклад. Сухе листя.
Радий, що заїхав.
І я рада, що ти тут.