Jeg har følt meg som en outsider hele livet.
Men det var aldri plagsomt.
Jeg ble ikke definert av kjønn eller farge.
Jeg kunne være det jeg ønsket å være.
Jeg var egentlig ikke interessert i å være en prinsesse.
Jeg ville ikke ha prinsessekostyme på halloween.
Jeg var alltid ninjaen.
Jeg var enten en hvit, svart eller rød ninja.
Hver halloween i åtte år på rad
var jeg en ninja.
Jeg elsket actionfilmer og science fiction.
Jeg elsket ikoner som Whoopi Goldberg og Sigourney Weaver,
som på den tiden
var de eneste kvinnene jeg kjente til
som drev actionfylte historier.
Kom igjen!
Jeg følte at jeg kunne se meg selv i dem.
Jeg er ustoppelig
Jeg er en Porsche uten bremser
Jeg er uovervinnelig
Ja, jeg vinner hver eneste kamp
Jeg er så mektig
Jeg trenger ikke batterier for å spille
Jeg er så selvsikker
Ja, jeg er ustoppelig i dag
Ustoppelig i dag Ustoppelig i dag
Gamora er den farligste morderen i universet.
Og hun er en drapsmaskin...
...med et hjerte av gull og en rettferdighetssans.
Gamora er utrolig begavet i voldens kunst.
Hun kan få deg til å forelske deg i henne
og skjære strupen din i samme bevegelse,
som er ganske kult.
Nei!
Hva i helvete?
Jeg vet hvem du er, Peter Quill!
Men når vi går i dybden
i løpet av Guardians 1 og inn i Guardians 2
og inn i Avengers-filmene, innser du at hun egentlig er
på en søken etter å finne ut hvem hun er.
Da Thanos tok hjemplaneten min, drepte han foreldrene mine foran øynene på meg.
Den ene tingen vokterne har til felles
er at de har opplevd tap.
Ronan drepte kona mi, Ovette,
og datteren min, Camaria.
Drax har mistet familien sin.
Det gjorde Nebula også.
Quill har mistet moren sin.
Groot mistet planeten sin.
Rakett har blitt eksperimentert på som en labrotte.
Og Gamora mistet familien sin.
Mor!
Den moralske ryggraden til laget har alltid vært Gamora.
MEDFORFATTER
Det er hun som har bakgrunnshistorien med å ha blitt oppdratt
på en utrolig traumatisk og sårende måte.
EN TRAGISK BAKGRUNNHISTORIE
Gamora. Endret kirurgisk og opplært som levende våpen.
Adoptivdatter av Den gale titanen, Thanos.
Gamora ble oppdratt av Thanos
og har en tragisk bakgrunnshistorien med smerte og elendighet.
Hva er galt, vesla?
Hvor er moren min?
Thanos dreper foreldrene hennes når hun er et barn,
som er utrolig traumatiserende.
Thanos adopterte henne
UNGE GAMORA
på en kidnappende måte.
Hun er en ensom ulv,
så hun måtte være sterk i ung alder.
Hun vokser opp uten å stole på folk.
Jeg ville at Gamora skulle bære en smerte,
en slags melankoli som følger med tapet av en hun var glad i.
Jeg kjente meg igjen i det.
Mor!
Derfor ville jeg si ja til å spille Gamora.
Søstrene mine og jeg gikk gjennom vanskeligheter i oppveksten.
Vi opplevde et tap fordi faren min hadde gått bort
da vi var veldig unge,
og vi måtte få utløp for sorgen.
Storesøsteren min begynte å male.
Lillesøsteren min ble en stor debattant.
Og jeg begynte å danse.
Dans ga meg evnen til å kommunisere følelser
når ordene ikke var tilgjengelige, når ordene ikke fantes.
Du kan tolke tap med dans.
Det ga meg muligheten til å forestille meg det utenkelige.
Det var et tomt lerret i et stort mørkt rom,
der jeg kan være hva som helst.
I oppveksten
ga dansen meg et utløp for å takle det at
jeg ble mobbet på skolen.
Det ble som et våpen.
Jeg føler at bakgrunnen min som danser formet meg,
ikke bare som person, men det ga meg muligheten til å følge
en veldig fin karriere innen actionfilmer.
Jeg hadde ikke hatt så mye erfaring med actionfilmer,
eller med science fiction-filmer, uten et fundament i dans.
Dansen ga meg muligheten til å tilnærme meg karakterer
også fra et fysisk punkt, ikke bare internt.
Å BLI GAMORA
Zoe var førstevalget til Gamora, for hun var en fantastisk actionhelt,
og det var det vi trengte,
noen med hennes dybde og magien i øynene.
REGISSØR / FORFATTER GUARDIANS OF THE GALAXY-TRILOGIEN
Det jeg ser etter hos skuespillere.
Noen du kan se i øynene og de føles alltid til stede.
Det er alltid mye av meg
som jeg ubevisst tilfører karakteren jeg spiller.
Da jeg skulle forme Gamora,
visste jeg at hun skulle gjøre mange actionscener,
og hun skulle ikke se ut som en typisk kampsportutøver.
Jeg tenkte: "Hva kan jeg gi henne?"
Sverdet er hennes våpen. Det er en veldig typisk
og gammel form for kamp.
Jeg husker jeg tenkte
at jeg ville at hun skulle bevege seg slik at hun inviterte fienden
til å komme mot henne slik en tyrefekter inviterer oksen til å komme.
Tyrefektere beveger seg grasiøst.
Han danser med oksen.
Det er en duell.
Jeg tenkte: "Herregud, dette er Gamora. Dette er den hun er."
Nebula.
SØSTERLIG KJÆRLIGHET
Jeg tror ikke jeg hadde vært her i dag uten søstrene mine.
Vi vokste opp med den typen solidaritet
som man trenger for å overleve motgang.
Vi var alltid sammen, men vi likte ikke hverandre til tider,
men vi elsket hverandre.
Som Gamora blir jeg konfrontert med en søster, Nebula,
som er stikk motsatt av meg.
Snart er jeg fri fra disse lenkene,
og jeg vil drepe deg.
Nebula er ekstremt komplisert.
Det er mye som skjer følelsesmessig.
Det er ikke typisk for en superhelt.
Thanos' datter. Akkurat som deg.
Gamora og Nebula må takle å bli oppdratt
av en utrolig voldelig superskurk, Thanos,
som i utgangspunktet tok disse barna
og prøvde å gjøre dem til krigere som en videreføring av sitt eget ego,
og var utrolig grusom gjennom hele prosessen.
Som en kvinne som skriver en karakter som Gamora,
kanaliserte jeg mye av søskenrivaliseringen
som jeg hadde med mitt eget søsken.
Noe av det jeg virkelig å ønsket å utforske var
tanken på at Nebula og Gamora ble satt opp mot hverandre med vilje
av denne farsfiguren.
Bra gjort, datter.
Fordi han vet hvor mektige de er, og at hvis de slo seg sammen,
kunne de felle ham.
Du har revet fra meg min favorittdatter Gamora.
Han satte søsknene opp mot hverandre.
Gamora vant alltid fordi hun var bedre til å kjempe, hun var gullungen.
Jeg tror Nebula var så bitter mot det
at hun tok det personlig.
Nesten som et personlig angrep.
Jeg har aldri opplevd å måtte dele oppmerksomhet
med et søsken eller følt meg oversett.
Jeg måtte undersøke en del
og se på søskenforhold, for de er så komplekse.
Det var en drøm som gikk i oppfyllelse å se en kamp mellom to søstre,
for da jeg var sju eller åtte år gammel,
var det sånn jeg så for meg at en kamp med søstrene mine var.
Eller det var det jeg ville gjøre mot dem.
Men disse søstrene er veldig glad i hverandre.
Derfor er hatet så sterkt.
Raseriet, sinnet, det er så eviggrønt, spesielt i Nebula.
Da jeg var barn, ville far at jeg og Gamora øvde på å slåss.
Hver gang søsteren min vant,
skiftet faren min ut en del av meg med maskineri
og sa han ville vi skulle være jevngode.
Fra Nebulas perspektiv
vil jeg si at hun er ekstremt sint på Gamora,
og Gamora har målrettet vunnet alle disse kampene
hver eneste gang for å fremstille henne dårligere
foran faren hennes.
Det var en scene mellom Nebula og Gamora der de har en stor krangel
og de roper til hverandre.
Og så blir det plutselig emosjonelt.
Det tar en rask vending og man får et innblikk
i hvordan Nebula føler seg overfor Gamora.
Du trenger ikke prøve å slå meg hele tida!
Jeg fløy ikke over universet fordi jeg ville vinne.
Ikke fortell meg hva jeg vil.
Jeg trenger ikke fortelle hva du vil! Det er åpenbart!
Du ville vinne. Jeg ville bare ha en søster!
Hun er plutselig veldig sårbar, og jeg tror Gamora ser på henne som:
"Jeg forsto ikke det med deg før,
"men jeg ser en annen side av deg."
"Du er ikke bare sint, du er såret og skjør."
Det var et gjennombrudd for dem som søstre.
Jeg hadde bare deg.
Men du måtte vinne.
Thanos dro øynene ut av hodet mitt
og hjernen fra hodeskallen
og armen fra kroppen min...
...på grunn av deg.
Det øyeblikket når Nebula ser på Gamora
og forteller henne at hun ikke ønsket å vinne, hun ønsket bare en søster.
Jeg tror det treffer Gamora.
På slutten av Guardians 2, når Gamora klemmer Nebula,
og...
...Nebula sitter der og blir klemt, uten å vite hva...
Så rart.
Hun sitter der og blir klemt, og Nebula tar hånden hennes
slik og klemmer henne tilbake.
Klemmer søsteren tilbake et øyeblikk,
og det øyeblikket er så viktig.
Det er så viktig for meg.
Det øyeblikket som vi bare får se på skjermen,
er like viktig som alt jeg noen gang har filmet.
For det er en person som begynner å akseptere kjærlighet.
Du vil alltid være søsteren min.
Det er fantastiske scener.
Det er fantastiske øyeblikk å oppleve med en som Karen.
Å bygge den tilliten med en skuespillerinne på settet var flott,
for inntil da i karrieren min hadde jeg veldig få øyeblikk
med kvinnelige skuespillerinner,
for jeg pleide å være den eneste skuespillerinnen i en rollebesetning.
Jeg ba deg ikke om hjelp.
Likevel trenger du det alltid.
Ved å ha noen som Karen til å spille Nebula,
var det uviktig om vi ikke gikk overens på film.
Jeg fikk være sammen med en søster bak kamera, og det var fantastisk.
Folk tror at vi hater hverandre.
- Men nei. Vi er så nær. - Slett ikke.
Vi er supernære.
Vi ser ut som tvillinger.
Vi har et bånd siden vi spiller disse søstrene
og tilbringer så mye tid sammen.
Zoe har vært en mentor for meg. Hun har spilt i flere av de store filmene.
Jeg var helt ny på det,
og hun tok seg av meg som en lillesøster.
Jeg var slett ikke et sporty barn. Jeg var heller en teaternerd.
Da jeg be med, var jeg ikke flink til å slåss.
Det innebærer mange stunts å spille Nebula, så mange kampscener.
Jeg måtte trene i to måneder for å komme til denne kampsekvensen
mellom Nebula og Gamora, det var fantastisk.
Jeg følte at jeg var på en actionheltbootcamp eller noe.
Og Zoe hjalp meg virkelig med stuntprestasjonen min.
Jeg er veldig høy, så jeg krøket meg sammen,
og hun stoppet meg fra å gjøre det til å begynne med.
Og så lærte hun meg å løpe.
Jeg løp på en merkelig måte med nevene knyttet,
mens jeg tenkte at jeg så kul ut, og hun bare: "Åpne dem."
Hun lærte meg hvordan jeg slår et godt slag.
Plutselig var jeg ikke elendig til å slåss lenger.
Jeg var ganske god.
Vi blir søstre.
jeg føler at vi hadde så mange følelsesmessige opplevelser
under disse scenene at vi bare måtte føle oss knyttet til hverandre.
Vi kan stoppe ham.
Hun inspirerer meg definitivt til å kjempe mer for det jeg tror på
både som person og skuespiller.
Hun vet hva hun vil.
Hun har sin egen mening og hun sier den.
Det er styrkende å se, og jeg har lært
hvordan jeg skal oppføre meg.
Løp!
EMPATIENS KRAFT
Han er for mektig. Jeg kan ikke!
Jeg tror på deg.
Sov!
Jeg tror at Gamora og Nebula føler seg knyttet
til Mantis veldig tidlig.
Forskjellen med Mantis er at jeg ikke tror at Mantis har opplevd
det omfanget av vold som Gamora og Nebula gjorde.
Ego fant meg da jeg var larve.
Foreldreløs på hjemplaneten min.
Han oppdro meg selv og beholdt meg som sin egen.
Guardians of the Galaxy-filmene er veldig rørende
fordi de snakker om familien du velger.
Han er vennen vår.
Alt dere gjør er å kjefte på hverandre. Dere er ikke venner.
Du har rett. Vi er som en familie.
Vi etterlater ikke noen.
Jeg elsker hvor sterke de kvinnelige karakterene er.
Jeg elsker Karen.
Hun er så ulik karakteren sin i det virkelige liv.
Jeg vil at Nebula skal gå til Chuck E. Cheese og ta Thanos.
Og Zoe er så utrolig.
Jeg husker at jeg gikk på en halloweenfest
etter den første Guardians of the Galaxy kom ut,
og jeg ville kle meg som Gamora.
Jeg kjøpte litt grønn sminke og en rød parykk.
Jeg så ikke bra ut, men jeg ville være Gamora.
Så fikk jeg rollen som Mantis, så det er litt morsomt.
Jeg har alltid følt meg annerledes, som Mantis,
og det er veldig frigjørende å spille en slik karakter,
for jeg får være merkelig, rar, og jeg får være et barn igjen.
Faren min var diplomat, så jeg reiste mye da jeg var barn.
Derfor ble jeg nok tiltrukket av eskapisme og reising
og aldri bo på samme sted.
Det er det jeg elsker med filmer.
Det å bli revet med og ført inn i denne gale fantasiverdenen.
Kan jeg klappe valpen din? Den er bedårende.
Ja, vær så god.
PRØVEFILM
Det kalles en skøyerstrek.
Jeg likte det veldig godt!
Det jeg elsker med karakteren til Mantis er at hun er en empat.
Hun har den superkraften at når hun tar på noen,
kan hun endre følelsene og emosjonene deres.
Hvem er dere?
Du er skremt.
Jeg er veldig emosjonell også, så jeg føler det.
Jeg føler absolutt empatien.
Det er det du trenger for å knytte bånd med andre mennesker
og å være et bedre menneske
og det er veldig viktig å bry seg om andre.
Noen mennesker mangler empati.
Noen burde ha vært litt mer som Mantis.
Sov.
SØSTERSKAP PÅ SETTET
B-merke.
Raskt og effektivt.
Sånn ja. Flott.
For noen av oss som har gjort dette i 30 år,
var jeg den eneste jenta.
Alltid.
Og jeg var alltid den eneste avdelingslederen lengst.
Jeg vet at om jeg ser på noen av de fantastiske mennene
som har veiledet meg og lært meg,
så strever mange av dem med tanken
på å ha flere kvinner på sett.
Men jeg vet at viktigheten av det er at vi ser ting
som andre ikke ser.
Når du lager en actionfilm, er det ikke bare deg.
Det er en laginnsats.
Action!
Det er makeupartisten. Det er stuntkoordinatoren.
Det er kostymedesigneren. Det er koreografen.
Det er regissøren. Og så er det deg.
Det er mye tillit som skjer med én karakter.
Vi sender henne rundt.
Jeg er makeupartist for Gamora på Guardians of the Galaxy.
Jeg ledet en film som heter Stor oppstandelse,
og Zoe var stjernen i filmen og vi fant tonen.
Begge snakket spansk og vi fikk et bånd og ble gode venner.
Gamora var ikke en person,
et menneske, som du maler grønt og bare filmer.
Grønn maling i ansiktet med vanlige øyenbryn,
det ser aldri bra ut.
Det kom til å se ut som halloweensminke kontra noe større.
Jeg sa: "Jeg tror vi bør bruke spesialeffekter."
Vi formet hele ansiktet og brystet til Zoe.
Sminkeavdelingen for spesialeffekter begynte å jobbe med proteser.
Vi dekket øyenbrynene med protesesminke.
Det var utfordrende fordi vi prøvde
å finne riktig grønnfarge som ikke ville skremme folk,
men også noe livlig og ungdommelig.
Slik ser hun ikke ut som et reptil.
Hun ser ikke så fremmed ut at du ikke kan finne
noen form for forbindelse med henne.
Det var en morsom, men veldig vanskelig
prosess som vi husker godt.
Sluttmarkør.
Vi presser mer enn noen gang
i det siste tiåret jeg har jobbet for Marvel for å finne
kvinnelige arbeidere bak scenen.
Ikke bare foran, men bak kulissene.
Jeg jobbet som produksjonsdesigner i independent-film-verdenen i New York.
Det er en tak når det gjelder kvinner som prøver å få disse jobbene.
Veldig få kvinner får sjansen til å jobbe i denne store franchise-arenaen.
Spesielt i lederstillinger og spesielt innen produksjonsdesign.
Agenten min ringte og sa:
"James Gunn vil møte deg for Guardians of the Galaxy 3."
Vi hadde et fint møte.
Agenten min ringte senere og sa
at James ville ha meg med på laget,
og jeg falt av stolen.
Min verden forandret seg. Karrieren forandret seg.
Alt forandret seg med den telefonsamtalen.
Og det at James bestemte seg for å satse på noen
som ikke hadde den vanlige erfaringen er egentlig det
som endret karrieren min,
men jeg tror også at kunstavdelingen
og de andre avdelingene vil være mer inkluderende.
Den første dagen på settet var hektisk.
Jeg så Zoe i kostymet sitt, og jeg var imponert
over hvor kul hun var og kroppsspråket
og hvordan hun eide settet.
Jeg bare: "Hun er utrolig."
Det var veldig skremmende for åtte år gamle meg,
men hun var så imøtekommende.
Og hun var så varm og snill.
Hun er en motiverende person å omgås.
Hun er veldig sterk og smart,
og jeg er også sånn.
Jeg vokste opp i et hjem som alltid hadde elsket tegneserier,
alt med Marvel, alt med superhelter.
Det er kult å kjenne seg igjen i favorittkarakterene dine.
Jeg elsker Gamora, og hun er inspirerende fordi hun aldri gir opp.
Jeg tror det er et viktig budskap, for hvis du er en ung jente hjemme,
får du et håp om at du kan se lyset i enden av tunnelen
og at du kan bli sterkere.
STYRKER HELTER
Som skuespillere har vi makten til å inspirere folk.
Vi har den makten.
Hver dag en kvinne kommer bort og sier at karakteren min inspirerer dem.
Karakteren min driver dem.
De var karakteren min på halloween.
De kledde datteren sin som min karakter.
Jeg tar ikke noe av det for gitt.
Den slags synlighet gir dem hensikt.
Det får dem til å føle seg sett, hørt og feiret.
Jeg heter Priscilla Frederick-Loomis, og favorittsuperhelten min
i MCU Universe er Gamora.
Jeg synes Gamora er den ultimate råtassen.
Jeg fikk automatisk en tilknytning til lidenskapen hennes,
og den generelle selvsikkerheten og kampene hennes.
Hun trekker seg aldri fra en utfordring,
og jeg håper det er noe jeg kan være.
Jeg ble en profesjonell idrettsutøver i 2014
og jeg representerte landet Antigua og Barbuda.
Jeg dro til OL,
men vant ikke OL-gull.
Så fikk jeg se meg selv i Gamora.
Jeg så henne streve, så jeg innså at jeg kan bli en superhelt
selv om jeg har hatt en tøff fortid.
I oppveksten var det bare mamma, søsteren min og jeg.
Så det å se at Gamora var på denne reisen
så og si alene og revet bort fra familien
ga mening.
Jeg har et fjernt forhold til faren min,
og jeg så at jeg kunne overvinne det.
Jeg startet min egen organisasjon kalt
Priscilla E. Frederick Foundation.
Hovedmålet er å hjelpe enslige forsørgere.
Knytte dem til økonomiske ressurser, boliger, hva enn de trenger.
Jeg ville sørge for å gjøre noe som påvirket verden på en positiv måte.
Forhåpentligvis kan jeg være den personen som hjelper Gamoraene i verden
med å bygge den broen og få dem dit de ønsker å være.
Jeg elsker unike karakterer med superkraft.
Jeg tror det er viktig å fortelle historier
om alle slags typer mennesker.
Jeg elsker Nebula
fordi hun var en veldig slem karakter
i den første filmen, og vi får se at hun langsomt forandrer seg.
Hun ombestemmer seg og blir en Guardian of the Galaxy underveis.
Jeg tror hun er en superhelt i mange menneskers liv.
Jeg heter Angel Giuffria.
Jeg ble født uten den nederste delen av venstre arm.
Det kalles en medfødt misdannelse.
Jeg så Nebula på skjermen i Guardians of the Galaxy
og hun hadde protese.
På et tidspunkt kapper hun av hånden for å gjøre noe.
Jeg bare: "Det er meg!" Jeg tar av hånden hele tiden.
Det har vært spennende å se en så sterk,
mektig og rå karakter,
som presser og kjemper for det hun tror på,
for det er noe jeg har alltid har gjort.
Det å vokse opp som et barn med en misdannelse,
var vanskelig, for jeg følte at jeg alltid måtte
kjempe for å passe inn.
Jeg måtte bli hardhudet.
Jeg måtte utvikle en god humor,
bare for å vise folk at selv om man har en fysisk forskjell,
er man fortsatt som alle andre.
Jeg tror at siden jeg har vært annerledes hele livet,
har det ledet meg i en retning der jeg kan si
at jeg kan vise deg hvorfor annerledes er så kult.
Nebula har mye sinne, og jeg kjenner meg igjen i det,
for det var så frustrerende å måtte overbevise folk om at det gikk bra.
At det ikke er ille å være annerledes.
Jeg forsto ikke hvorfor standarden var at jeg var feil,
at kroppen min var feil for at jeg var som jeg var.
Det å se Nebula så trygg i robotkroppen sin, fikk meg til å tenke:
"Jeg kan få min arm til å ligne på hennes."
Jeg så henne på skjermen og tenkte: "Jeg vil se sånn ut."
Jeg tror det er det som er viktig for unge med en amputasjon,
unge mennesker med misdannelser, egentlig alle,
å se at vi eksisterer på denne dynamiske måten,
som jeg føler har blitt oversett av media.
Det frustrerende er at det er slik folk vet ting.
Hvis du ikke kjenner noen med en bionisk arm
eller en med amputasjon, hvordan kan du vite?
Det å se Nebula, disse fantastiske karakterene,
spesielt i superheltfilmer, er så spennende.
Som om vi får en superhelt.
Jeg får være Nebula.
Hva synes dere om Guardians of the Galaxy?
Jeg tror Marvel-filmene er så vellykkede fordi de løfter oss
ut av hverdagen vår og plasserer oss i en fantastisk verden
hvor alt er ekstraordinært og fantastisk.
Men under alt det ligger det veldig gode budskap
som vi kan kjenne oss igjen i i våre virkelige liv.
Jeg liker det. Jeg liker å være i rommet.
Jeg får spille færre kjærester og flere kvinnelige roller.
Flere kvinner.
Hva?
Jeg trenger et bilde nå!
Jeg mener at vi har et ansvar som historiefortellere
å representere hvordan verden ser ut i dag.
De er ikke bare slemme og voldelige.
De er særegne, rare og ødelagte samtidig,
så jeg føler vi får en nøyaktig representasjon av kvinner i filmen.
Du går ut i verden og det er alle typer kvinner,
så det er viktig å reflektere samfunnet, mangfoldet, alle kjønn.
Vi må bare reflektere det virkelige samfunnet i filmene.
Guardians of the Galaxy-filmene er veldig rørende.
Det er veldig vakkert,
for du ser deg selv representert på skjermen.
Jeg ble mer sikker etter disse filmene,
sterkere, mer optimistisk, mer håpefull,
jeg følte at vi kan kontrollere skjebnen vår.
Jeg har en datter nå.
Hun er ett år, så jeg har ikke vist henne Marvel-filmer ennå.
Jeg liker tanken på at vi en dag skal se dem,
og hun kan kjenne seg igjen i disse karakterene nå.
Hun kan se Gamora og Nebula og Mantis.
Noe skjer.
Jeg liker tanken på at datteren min kan si:
"Jeg trenger ikke å bli reddet av en gutt, jeg kan redde gutten."
Peter! Ta hånden min!
Zoe Saldana!
Du ruler!
Jeg håper på å bli inspirert hver gang jeg går på kino.
Jeg er spent på å se flere historier om heltinner.
Om kvinnelige helter.
For jeg liker denne sjangeren, jeg liker actionfilmer.
Jeg liker å se filmer med et yngre publikum.
Du føler deg veldig spent og stolt over det du gjør.
La oss fortsette i denne retningen. Mer, takk.
Norske tekster: Bente