Jeg har altid følt mig som en underdog.
Men det har aldrig plaget mig.
Jeg blev ikke defineret af køn eller farve.
Jeg kunne være alt, hvad jeg ville være.
Jeg var ikke rigtig interesseret i at være prinsesse.
Jeg ville ikke have prinsessekostume på til Halloween.
Jeg var altid ninjaen.
Jeg var enten en hvid ninja, en sort ninja eller en rød ninja.
Det var hver Halloween, i en række af otte Halloweens -
jeg var bare en ninja.
Jeg elskede actionfilm og science fiction.
Jeg elskede ikoner som Whoopi Goldberg og Sigourney Weaver -
der på det tidspunkt -
var de eneste kvinder, som jeg kendte til -
der var med i actionfilm.
Kom nu!
Og jeg følte, at jeg kunne se mig selv i dem.
Gamora er den farligste snigmorder i universet.
Og hun er en dræbermaskine -
med et hjerte af guld og en sand retfærdighedssans.
Gamora er utroligt begavt i kunsten af at bruge vold.
Hun kan få dig til at forelske dig -
og skære din hals over i samme bevægelse -
hvilket er ret fantastisk.
Nej!
Hvad fanden?
Jeg ved, hvem du er, Peter Quill!
Men når man piller flere lag af -
i forløbet gennem Guardians 1 og til Guardians 2 -
og til Avengers-filmene, indser man, at under overfladen, er hun -
på sin egen måde, på en søgen efter, hvem hun er.
Da Thanos tog min hjemmeverden, dræbte han mine forældre foran mig.
Den ting som alle Guardians har til fælles er -
at de har oplevet tab.
Ronan myrdede min kone, Ovette -
og min datter, Camaria.
Drax har mistet sin familie.
Det gjorde Nebula også.
Quill har mistet sin mor.
Groot mistede sin planet.
Rocket har været udsat for eksperimenter som en laboratorierotte.
Og Gamora mistede sin familie.
Mor!
Holdets sande moralske rygrad har altid været Gamora.
NICOLE PERLMAN MEDFORFATTER
Fordi hun er den, der har oplevelsen af at være opvokset -
på en så traumatisk og smertefuld måde.
EN TRAGISK HISTORIE
Gamora. Kirurgisk modificeret og trænet som et levende våben.
Den adopterede datter af Mad Titan, Thanos.
Gamora blev opdraget af Thanos -
og han har en tragisk historie med smerte og elendighed.
Hvad er der galt, stump?
Hvor er min mor?
Som barn dræber Thanos hendes forældre foran hende -
hvilket er en utrolig traumatisk ting.
Thanos adopterede hende...
ARIANA GREENBLATT UNG GAMORA
...på en kidnapningsagtig måde.
Hun er en ensom ulv -
så hun måtte være stærk i en meget ung alder.
Så hun vokser op uden tillid til andre.
Jeg ville have, at Gamora skulle bære på en smerte -
en slags melankoli, der kommer med tabet af en elsket.
Det kunne jeg relatere til.
Mor!
Derfor ville jeg sige ja til at spille Gamora.
Mine søstre og jeg gennemgik mange vanskeligheder.
Vi var ofre for tab, fordi min far var døde -
da vi var meget unge -
og vi havde brug for at komme ud med vores sorg.
Min storesøster begyndte at male.
Min lillesøster blev en god debattør.
Og jeg begyndte at danse.
Dans gav mig muligheden for at kommunikere følelser -
når der ikke var nogen ord.
Gennem dans kan man fortolke tab.
Det gav mig evnen til at forestille mig det utænkelige.
Det var et tomt lærred i et stort mørkt sted -
hvor jeg kan være alt.
Mens jeg voksede op -
gav dansen mig et frirum til at håndtere det faktum, at -
jeg blev mobbet massivt i skolen.
Det blev som mit våben.
Min baggrund som danser har formet den, jeg er -
ikke bare som person, men det har også givet muligheden for at forfølge -
en stor karriere i actionfilm.
Jeg ville ikke have været så erfaren i actionfilm -
eller science fiction-film, havde jeg ikke haft et fundament i dans.
Dans har givet mig evnen til at tilgå karakterer -
fra et fysisk standpunkt, og ikke kun fra det indre.
AT BLIVE TIL GAMORA
Zoe var mit førstevalg til Gamora, fordi hun var en fantastisk actionhelt -
og det var det, vi havde brug for -
en som havde dybde og havde magi i øjnene.
JAMES GUNN - INSTRUKTØR / FORFATTER GUARDIANS OF THE GALAXY-TRILOGI
Det er det, jeg ser efter i skuespillere.
Man kan se i deres øjne, at de altid er tilstede.
Der er altid meget af mig selv -
som jeg ubevidst tager med ind i de karakterer, jeg spiller.
Da jeg forberedte rollen som Gamora -
vidste jeg, hun skulle lave mange actionscener -
og hun skulle ikke ligne den typiske kampsportsudøver.
Og jeg tænkte: "Hvad kan jeg tilføje?"
Sværdet er hendes yndlingsvåben. Det er en klassisk -
og gammel form for kampsport.
Jeg husker, jeg tænkte -
at jeg ville have hende til at bevæge sig, som om hun inviterer fjenden -
til at komme mod hende, som en tyrefægter gør med tyren.
Tyrefægtere bevægerer ganske yndefuld.
Det er en dans, han laver med tyren.
Det er en duel.
Jeg tænkte: "Åh, Gud, det er Gamora. Det er den, hun er."
Nebula.
SØSTERKÆRLIGHED
Jeg tror ikke, jeg ville være her i dag, var det ikke for mine søstre.
Vi voksede op med den solidaritet -
man skal have for at overleve modgang.
Vi var altid sammen, og vi kunne ikke lide hinanden til tider -
men vi elskede hinanden.
Som Gamora bliver jeg konfronteret med en søster, Nebula -
som er helt modsat den, jeg er.
Jeg vil være fri for disse lænker snart -
og så lover jeg, at jeg slår jeg dig ihjel.
Nebula er ekstremt kompliceret.
Der foregår meget der, følelsesmæssigt.
Og det er ikke helt normalt for en superhelt.
Jeg er datter af Thanos. Ligesom dig.
Gamora og Nebula må begge håndtere, at de er opdraget...
JAMES GUNN - INSTRUKTØR / FORFATTER GUARDIANS OF THE GALAXY-TRILOGI
...af en utrolig grov superskurk, Thanos -
som har taget disse børn. -
og har prøvet at gøre dem til krigere som forlængelse af sit eget ego,
og som var meget grusom i processen.
NICOLE PERLMAN MEDFORFATTER
Som en kvinde, der skriver karakterer som Gamora -
kanaliserede jeg meget søskenderivaliseringen -
som jeg havde med mine egne søskende.
Og noget, jeg gerne ville udforske, var -
ideen om, at Nebula og Gamora med vilje var sat op mod hinanden -
af den her faderfigur.
Godt klaret, datter.
For han ved, hvor stærke de er, og hvis de slog sig sammen -
ville de kunne nedkæmpe ham.
Du fremmedgjorde min yndlingsdatter, Gamora.
Han satte de to søskende op mod hinanden.
Gamora vandt altid, fordi hun var bedre til at kæmpe, hun havde talentet.
Nebula var bare så vred over det -
at hun tog det personligt.
Som et personligt angreb.
Jeg har aldrig oplevet at skulle dele opmærksomheden med -
en søskende eller føle mig overset.
Så jeg skulle lave min research -
og se på søskendeforhold, fordi de er så komplekse.
Det var en drøm, der gik i opfyldelse, at se de to søstre kæmpe .
for i virkeligheden, da jeg var syv eller otte år gammel -
var det sådan, det så ud i mit hoved, når mine søstre og jeg skændtes.
Eller det var det, jeg havde lyst til at gøre ved dem.
Men disse søstre elsker hinanden meget.
Derfor er hadet så stærkt.
Raseriet, vreden, er bare så stærk, især i Nebula.
Som barn fik min far Gamora og mig til at bekæmpe hinanden i træning.
Hver gang min søster sejrede -
erstattede min far et stykke af mig med maskiner -
og sagde, han vil have jeg skulle være som hende.
Fra Nebulas perspektiv -
vil jeg sige, at hun er ekstremt vred på Gamora -
og Gamora har bevidst vundet alle disse kampe -
hver gang for at få hende til at se værre ud -
foran sin far.
Der var en scene mellem Nebula og Gamora, hvor de har et stort skænderi -
og de råber ad hinanden.
Og så bliver det pludselig følelsesladet.
Det tager en hurtig drejning, og man får lidt indsigt -
i, hvordan Nebula har det med Gamora.
Du behøver ikke altid at prøve at slå mig!
Det var ikke mig, der fløj over universet, fordi jeg ville vinde!
Fortæl mig ikke, hvad jeg vil have.
Det behøver jeg ikke! Det er indlysende!
Det var dig, der ville vinde. Og jeg ville bare have en søster!
Hun er pludselig sårbar, og jeg tror, Gamora ser på hende og tænker:
"Det forstod jeg ikke om dig før -
"men nu ser jeg en ny side af dig."
"Du er ikke bare vred, du er såret og skrøbelig."
Og det var et gennembrud for dem som søstre.
Du var alt, jeg havde.
Men det var dig, der skulle vinde.
Thanos trak mit øje ud af mit hoved -
og min hjerne fra mit kranium -
og min arm fra min krop -
på grund af dig.
Det øjeblik, hvor Nebula ser på Gamora -
og siger, hun ikke ville vinde, hun ville bare have en søster.
Det går rent ind hos Gamora.
Og i slutningen af Guardians 2, når Gamora krammer Nebula -
og...
Nebula bare sidder der og bliver krammet uden at vide...
Så underligt.
Hun sidder bare der og bliver krammet, og så tager Nebula hendes hånd -
sådan her, og hun krammer bare igen.
Hun krammer bare sin søster et øjeblik -
og det øjeblik er så vigtigt for mig.
Det er bare så vigtigt for mig.
Det øjeblik, som kun ses i bredlinse -
er det mest monumentale, jeg nogensinde har optaget.
For det er en person, der begynder at acceptere kærlighed.
Du vil altid være min søster.
Det er fantastiske scener.
Det er fantastiske øjeblikke at opleve med en som Karen.
At opbygge den tillid med en skuespillerinde var fantastisk, fordi -
indtil da i min karriere, har jeg kun meget få øjeblikke -
med skuespillerinder -
fordi jeg ofte var den eneste skuespillerinde i rollebesætningen.
Jeg bad ikke om din hjælp.
Alligevel har du altid brug for den.
At have en som Karen til at spille Nebula -
jeg var ligeglad med, at vi spillede fjender.
Jeg var hos en søster bag kameraet, og det var vidunderligt.
Folk tror, at vi hader hinanden.
- Det gør vi ikke. - Overhovedet.
Vi er super tætte.
Vi ligner tvillinger.
Vi har knyttet stærke bånd ved at spille disse søstre -
og tilbringe så meget tid sammen.
Zoe har været mentor for mig. Hun har lavet flere af de store film.
Jeg var helt ny i det -
og hun tog mig under sin vinge som hendes lillesøster.
Jeg var overhovedet ikke sporty som barn. Jeg var mere som en teaternørd.
Så da jeg fik rollen, var jeg ikke god til at kæmpe.
Det indholder mange stunts at spille Nebula, mange kampscener.
Jeg måtte træne i to måneder op til en kampscene -
mellem Nebula og Gamora, hvilket var fantastisk.
Jeg følte, jeg var i actionhelt-træningslejr.
Og Zoe hjalp mig virkelig med min stuntpræstation.
Jeg er rigtig høj, så jeg krummer ryggen -
og det fik hun stoppet fra start.
Og så lærte hun mig at løbe.
Jeg løb på en mærkelig måde med knyttede næver -
jeg troede, det var sejt, og hun sagde: "Åbn dem."
Og hun lærte mig at slå en proper næve.
Og så var jeg pludselig ikke så elendig til at kæmpe.
Jeg blev faktisk ret god.
Vi bliver søstre.
Jeg føler, vi har haft så mange følelsesladet oplevelser -
under disse scener, at vi ikke kan lade være at danne et bånd.
Vi kan stoppe ham.
Hun inspirerer mig til at kæmpe for det, jeg tror på mere -
som person og som performer.
Hun ved, hvad hun vil.
Hun har sine egne meninger, og hun siger dem højt.
Man følers en vis magt af at se det, og jeg føler bestemt, at jeg har lært -
hvordan jeg skal opføre mig.
Afsted!
EMPATIENS MAGT
Han er for stærk. Jeg kan ikke!
Jeg tror på dig.
Sov!
Jeg tror, at Gamora og Nebula føler sig beslægtet -
med Mantis fra start af.
Forskellen på Mantis er, at Mantis ikke har oplevet -
samme niveau af vold som Gamora og Nebula har.
Ego fandt mig i min larvetilstand.
Forældreløs i min hjemmeverden.
Han opdrage mig ved hånd og holdt mig som sin egen.
Guardians of the Galaxy-filmene er meget rørende -
fordi de handler om den familie, man vælger.
Han er vores ven.
Alt, hvad I gør, er at råbe ad hinanden. I er ikke venner.
Du har ret. Vi er familie.
Vi efterlader ingen.
Jeg elsker, hvor modstandsdygtige de kvindelige karakterer er.
Jeg elsker Karen.
Hun er så anderledes end i det virkelige liv.
Jeg vil gerne, Nebula tager på Chuck E. Cheese og smadrer Thanos.
Og Zoe, hun er utrolig.
Jeg kan huske, at jeg tog til en Halloween-fest -
- efter Guardians of the Galaxy, den første, kom ud -
og jeg ville klæde mig ud som Gamora.
Jeg købte grøn makeup og en rød paryk.
Det så ikke godt ud, men jeg ville være Gamora.
Og så fik jeg rollen som Mantis, så det er ret sjovt.
Som Mantis, har jeg altid følt mig anderledes -
og det er meget frigørende at spille den slags karakter -
fordi jeg kan være mærkelig og gå tilbage til at være et barn.
Min far var diplomat, så jeg rejste meget, da jeg var barn.
Derfor tror jeg, at jeg blev tiltrukket af eskapisme og rejser -
og aldrig at blive det samme sted.
Det er det, jeg elsker i film.
At blive ført væk og transporteret til denne skøre, opdigtede verden.
Må jeg klappe din hvalp? Den er sød.
Ja, værsgo.
POM KLEMENTIEFF TESTOPTAGELSE
Det kaldes en praktisk vittighed.
Den var virkelig god.
Hvad jeg elsker ved karakteren Mantis er, at hun er en empat.
Hun har den superkraft, at når hun rører ved nogen -
kan hun ændre deres følelser.
Hvem er I?
Du er bange.
Jeg er også meget følelsesladet, så det forstår jeg.
Jeg føler også empatien.
Det skal man bruge for at danne relation til andre -
og for at være et bedre menneske -
omsorg for andre er noget meget vigtigt.
Nogle mennesker mangler empati.
Nogle mennesker burde være lidt mere som Mantis.
Sov.
SØSTERSKAB PÅ SETTET
B-markør.
Hurtigt og effektivt.
Ja. Sådan. Fedt.
For nogen af os, der har lavet det her i 30 år -
der var jeg altid den eneste pige.
Altid.
Og jeg var den eneste afdelingsleder i lang tid.
Og hvis jeg ser på de fantastiske mænd -
der har båret mig igennem og oplært mig -
mange af dem kæmper med ideen -
om at have flere kvinder på settet.
Men jeg ved, det vigtige er, at vi ser ting -
som andre mennesker ikke gør.
Når man laver en actionfilm, er man ikke alene om det.
Det er en holdindsats.
Og, action!
Det er din makeupartist. Det er din stuntkoordinator.
Det er din kostumedesigner. Det er din koreograf.
Det er din instruktør. Og så er det dig.
Der er meget tillid i forhold til en karakter.
Vi deles om hende.
Jeg er makeupartist for Gamora i Guardians of the Galaxy.
Jeg var leder på en film, der hed Death at a Funeral -
og Zoe var filmens stjerne, og vi havde det godt sammen.
Vi talte spansk og klikkede sammen og blev rigtig gode venner.
Gamora var ikke en person -
et menneske, man bare maler grøn, og så optager man det.
Grøn maling over et ansigt med normale øjenbryn -
det ser bare aldrig godt ud.
Det ville ligne halloweenmakeup versus noget større.
Jeg sagde: "Jeg synes, vi skal lave special effects."
Så vi lavede en form af Zoes ansigt og bryst.
Special effects makeupafdelingen lavede protesestykker.
Vi dækkede øjenbrynene med protetisk makeup.
Det var udfordrende, fordi vi prøvede -
at finde den rigtige grønne, der ikke ville afskrække folk -
men som også var levende og ungdommelig.
På den måde ligner hun ikke et krybdyr.
Hun ser ikke så rumvæsenagtig ud, så man ikke kan danne -
en relation til hende.
Det var en sjov, men meget besværlig -
proces, som vi husker meget tydeligt.
Slut-markør.
Vi arbejder mere end nogensinde -
i det sidste årti, jeg har været hos Marvel, for at finde -
kvindelige besætningsmedlemmer bag kulisserne -
ikke kun foran, men virkelig bag kulisserne.
Jeg kommer fra indiefilmverdenen i New York som produktionsdesigner.
Der er udfordringer ved at være kvinde og prøve at få de jobs.
Meget få kvinder får chancen for at arbejde på de store film.
Særligt i ledende roller og særligt i produktionsdesign.
Og min agent ringede og sagde:
"James Gunn vil gerne mødes med dig om Guardians of the Galaxy 3."
Og vi havde et godt møde.
Så ringede min agent senere og sagde -
at James gerne vil have mig med ombord -
og jeg faldt bogstaveligt talt af min stol.
Og min verden ændrede sig. Min karriere ændrede sig.
Alt ændrede sig virkelig med det opkald.
At James besluttede at tage chancen med en -
der ikke havde den sædvanlige erfaring, er det, der -
ændrede mit karrierelandskab -
men også for tegneafdelinger -
og for andre afdelinger, der vil være mere inkluderende.
Min første dag var vild.
Jeg så Zoe i fuld mundering og kostume, og jeg beundrede bare...
ARIANA GREENBLATT UNG GAMORA
...hvor cool hun så ud og hendes kropssprog -
og hvordan hun bare ejede settet.
Jeg tænkte: "Hun er utrolig."
Det er som super skræmmende for otteårige mig -
men hun var så imødekommende.
Og hun var så varm og så sød.
Hun er bare sådan en motiverende person at være omkring.
Hun er meget stærk, og hun er meget klog -
og sådan er jeg også.
Jeg voksede op i et hus, der elskede alle tegneserier -
alt med Marvel, alt med superhelte.
Det er fedt at kunne se sig selv i sine yndlingskarakterer.
Jeg elsker Gamora, og hun er inspirerende, fordi hun aldrig giver op.
Det er et vigtigt budskab, for hvis man er en ung pige derhjemme -
så giver det håb om, at man kan se lyset for enden af tunnelen -
og at man kan blive stærkere.
AT GIVE HELTE MAGT
Som skuespillere har vi magten til at inspirere folk.
Det har vi. Vi har den magt.
Hver dag kommer der en kvinde hen til mig og siger, at min karakter inspirerer dem.
Min karakter holder dem i gang.
De var min karakter til halloween.
De udklædte deres datter som min karakter.
Jeg tager aldrig noget af det for givet.
Den slags synlighed giver dem mening.
Det får dem til at føle sig set og hørt og fejret.
Mit navn er Priscilla Frederick-Loomis, og min yndlingssuperhelt -
i MCU-universet er Gamora.
Gamora er bare den ultimative badass.
Jeg relaterede med det samme til hendes hårdhed -
og bare hendes overordnede selvtillid og hendes kampe.
Hun siger aldrig nej til en udfordring -
og jeg håber, at det er noget, jeg kan være.
Jeg blev professionel atlet i 2014 -
- og jeg repræsenterede landene Antigua og Barbuda.
Og jeg var med til OL -
- men jeg vandt ikke guld.
Og så kunne jeg se mig selv i Gamora.
Jeg så hende kæmpe, og jeg indså, at jeg kan være en superhelt -
selvom jeg har haft en rigtig hård fortid.
Vi var kun min mor, min søster og jeg.
Så at se, at Gamora var på denne rejse -
på egen hånd, og hun var flået væk fra sin familie -
det gav bare mening.
Jeg har et meget fjernt forhold til min far -
og jeg så, at jeg kunne overvinde det.
Så jeg startede min egen organisation ved navn -
Priscilla E. Frederick Foundation.
Vores hovedformål er at hjælpe hustande med enlige forældre.
Hjælpe dem med økonomiske ressourcer, bolig, eller hvad de skal bruge.
Jeg ville lave noget, der påvirkede verden på en positiv måde.
Forhåbentlig kan jeg være den person, der hjælper Gamoraerne i verden -
med at bygge broer og få dem derhen, de vil være.
Jeg elsker karakterer med unikke superkræfter.
Det er vigtigt at fortælle historier -
om en masse forskellige slags folk.
Jeg elsker Nebula...
JAMES GUNN INSTRUKTØR / FORFATTER
...fordi hun var en meget ond karakter -
i den første film, og vi ser, hvordan hun langsomt forandrer sig.
Hun ombestemmer sig, og hun bliver en Guardian of the Galaxy til sidst.
Hun er en superhelt i mange menneskers liv.
Jeg hedder Angel Giuffria.
Jeg blev født uden underarmen på min venstre arm.
Det kaldes en medfødt lemforskel.
At se Nebula på skærmen i Guardians of the Galaxy -
hvor hun har en protese.
På et tidspunkt hugger hun hånden af for at gøre noget.
Jeg tænkte: "Det er mig!" Jeg tager tit min hånd af.
Så det har været fedt at se en så stærk -
og kraftfuld og badass karakter, som -
virkelig kæmper for det, hun tror på -
for det er noget, jeg altid har gjort.
At vokse op som barn med en lemforskel -
var svært, fordi jeg følte, jeg skulle -
kæmpe konstant med at passe ind.
Jeg var nødt til at udvikle tyk hud.
Jeg måtte udvikle en god humor -
for at vise folk, at bare fordi man er fysisk anderledes -
så er man stadig som alle andre.
Så det at være anderledes hele livet har -
ført mig til at kunne sige -
lad mig vise dig, hvorfor anderledes er så cool.
Nebula har en masse vrede, og det kan jeg genkende lidt -
fordi det var så frustrerende at skulle overbevise folk om, at jeg var okay.
At det at være anderledes ikke var slemt.
Jeg forstod ikke, hvorfor man antog, at jeg var forkert -
at min krop ikke virkede som den skulle.
At se Nebula være så selvsikker i hendes robotkrop og tænke:
"Jeg kunne få min arm til at ligne hendes."
Da jeg så hende, tænkte jeg: "Sådan vil jeg se ud."
Det er vigtigt for unge med amputerede lemmer -
unge med lemforskelle, faktisk alle -
at se, at vi eksisterer på en dynamisk måde -
som er blevet ignoreret i medierne.
Det frustrerende er, at det er der, folk har viden fra.
Hvis man ikke kender nogen med en bionisk arm -
hvordan skulle man så vide det?
Så at se Nebula, de her seje karakterer -
særligt i superheltefilm, er så spændende.
Vi får en superhelt.
Jeg kan være Nebula.
Kan I lide Guardians of the Galaxy?
Jeg tror, Marvel-film er så vellykkede, fordi de løfter os -
ud af hverdagen og sætter os i en fantastisk verden -
hvor alt er ekstraordinært og utroligt.
Men under det hele er der bare rigtig gode budskaber -
som vi kan forholde os til i vores virkelige liv.
Det er fedt. Jeg elsker at være i rummet.
Jeg spiller færre kærester og flere kvindelige roller.
Flere kvinder.
Hvad?
Jeg har brug for et billede lige nu!
Som historiefortællere har vi et ansvar for -
at repræsentere, hvordan verden ser ud i dag.
De er ikke bare badass og voldelige.
De er sære og underlige og ødelagte på samme tid -
så det føles, som om vi får en rigtig repræsentation af kvinder i film.
Når man går ud i verden, er der alle slags kvinder -
så det er vigtigt at genspejle samfundet, diversitet, alle køn.
Vi skal bare genspejle det virkelige samfund i vores film.
Guardians of the Galaxy-filmene er meget rørende.
Og jeg synes, det er smukt -
- fordi man ser sig selv repræsenteret på skærmen.
Efter filmene føler jeg mig mere sikker -
stærkere, mere optimistisk, mere håbefuld -
en følelse af, at vi selv bestemmer vores skæbne.
Jeg har en datter nu.
Hun er et år, så jeg har endnu ikke vist hende Marvel-film.
Men en dag vil vi sidde og se dem -
og hun kan se sig selv i karaktererne nu.
Hun kan se Gamora og Nebula og Mantis.
Der sker noget.
Min datter kan sige:
"Jeg behøver ikke reddes af en dreng, jeg selv kan redde drengen."
Peter! Tag min hånd!
Zoe Saldana!
Sådan, pige!
Jeg håber at blive inspireret hver gang, jeg går i biografen.
Og jeg er begejstret for at se flere historier om heltinder.
Om kvindelige helte.
Fordi jeg nyder genren, jeg nyder actionfilm -
jeg nyder at se film med yngre publikum.
Man bliver glad og stolt over det, man laver.
Så lad os fortsætte i denne retning. Mere, tak.
Oversættelse: JF Larsen