Trekk unna! Det er farlig! Vær så snill, trekk unna!
- Hva har skjedd? - Betjent Nakamura.
Du vil ikke tro det.
En lokal tornado er en ting, men at den bare skader en lastebil?
Og av alle ting en dyretransportbil?
Ja, sir.
Løver, tigre og geparder. Fem til sammen.
- Hva? - Vi har et problem, betjent Nakamura!
Et barn!
Kan vi ikke gjøre noe?
Et redningsteam i området er i beredskap,
men alle fem kattedyr må tas samtidig, ellers...
Pokker ta! Ring etter flere skarpskyttere!
Hva er det?
En liten jente har krysset sperrebåndet!
Hva gjør hun?
Ikke vær redde. Det går bra. Kom hit, alle sammen.
Sånn, ja. Ikke noe å være redd for.
Nå!
Vi har sikret gutten!
Hei! Dere skremmer dem med våpnene!
Det er Uran!
Spar meg.
- Merket du at de var redde? - Ja.
La meg få klarhet i dette, Uran. Sier du at løven og tigrene var redde?
Jeg vet ikke. Tror det...
Og det var derfor du gikk tre kilometer fra skoleveien din for å komme dit?
Ja, og så?
Du merker at dyr er redde så langt unna?
Gjør vel det.
Jøss...
- For en utrolig evne. - Så...
Kan jeg gå nå?
Åh!
Beklager alt bryet søsteren min har forårsaket, betjent Nakamura.
Neida, hun har faktisk vært til stor hjelp.
Nettopp. Takket være meg roet de store kattedyrene seg, og gutten ble reddet.
- Det fortjener overbetjentprisen! - Jeg vil ikke ha noe så kjedelig.
Uran!
- Jeg vil heller motta den løven. - Du må unnskylde henne. Vi går nå.
Betjent!
Han er her, ved inngangen.
- Hva? Hvor er overbetjent Tawashi? - Jeg har kontaktet ham.
Bra!
Uran, hvor mange ganger må jeg si det? Ikke ta omveier!
Men jeg kunne ikke noe for det.
Hei, vent! Dere to skal denne veien.
MENNESKE
IKKE-MENNESKELIG
- Nei, vi skal denne veien. - Hva? Virkelig?
Det er vanskelig å se for tiden...
Denne veien, takk.
MENNESKE
- Hører du hva jeg sier, Atom? - Hva? Ja.
Som jeg sa, jeg tok ikke en omvei, og du ville ikke trodd hva jeg så.
Takk for at du kom.
Jeg er Tawashi fra Tokyo bypoliti.
Hm...
Hyggelig å møte deg, herr...
- Skaff meg en oversettelsesmaskin! - Ja, med en gang!
Det trengs ikke. Jeg snakker japansk.
Jeg skjønner. Akkurat hva man forventer av Sentral-Asias største intellekt, hva?
Ja, absolutt!
Sett deg.
Jeg beklager de triste omgivelsene, professor Abullah.
Nei, alle steder i Japan er fantastiske,
spesielt sammenlignet med mitt hjemland Persias nåværende tilstand...
Er dette besøket en del av gjenoppbyggingen etter krigen?
Det stemmer.
Jeg skal delta på Verdens vitenskapskonferanse i Tokyo.
Forresten, professor, du besøkte Japan for tre måneder siden også, ikke sant?
Jo.
Og du møtte en jussekspert kalt Junichiro Tazaki, ikke sant?
Jeg hørte de sjokkerende nyhetene.
Hvorfor måtte en stor mann som ham bli drept?
Du var den siste som så herr Tazaki i live.
Ikke vær redd. Du er ikke mistenkt.
Hendelsen skjedde da flyet ditt skulle lette fra flyplassen.
Vi lurte bare på om du la merke til noe uvanlig.
Han hadde så mye flott å fortelle meg.
Tazaki var den første som foreslo De internasjonale robotlovene.
Det var hans oppriktige ønske at roboter og mennesker skulle leve sammen.
Roboter føler faktisk mye mer enn mennesker antar, tror du ikke?
Jo.
Men vi er bare ikke gode til å uttrykke oss selv.
De sier de ikke kan skille mennesker fra roboter uten sensorport, men jeg kan det.
Mennesker har kompliserte ansiktsuttrykk.
Som dette.
Den mannen...
- Hvilken mann? - Mannen vi passerte ved porten.
Jeg merket ikke om han var menneske eller robot.
- Takk for samarbeidet. - Beklager at jeg ikke var mer til hjelp.
Hei! Jeg ba deg skru den av!
- Beklager! - Professoren...
Jeg mistet det meste av den organiske kroppen min i forrige krig.
Hva behager?
Ikke bekymre dere.
Forresten, jeg hørte i dag at det var nok en tornado i Tokyo.
Ja...
Hvor skjedde det?
Frykt...
De store kattedyrene har det bra nå?
Følelsen jeg hadde i dag, kom flyvende i superfart.
Den bare... "whoosh"!
- Ikke fra de store kattedyrene? - Jeg vet ikke...
Og du har fortsatt den følelsen?
Den er veldig svak.
- Hvor kommer den fra? - Den er for svak til at jeg vet det.
Løver skjuler frykten når de er veldig redde.
Men akkurat nå er den som er reddest
deg, Atom!
Du så på det igjen.
Ikke klandre deg selv så mye.
- Hei, Helena. - Ja?
- La oss reise på tur. - På tur?
- Vi diskuterte det her om dagen. - Men kan du ta fri?
De overordnede anser robotangrepene som avsluttet for nå.
- Sant. Og en forandring kan være bra. - Det blir det. Det er jeg sikker på.
- Hva med Japan? - Japan?
Jeg var der for jobb, og det var et så flott sted.
Du bestemmer.
MARCO POLO TURIST
Dette er Marco Polo Turist.
Hallo, jeg har brukt tjenesten før...
Herr Gesicht?
- Jeg vil gjerne bestille igjen. - Tusen takk.
- Kona og jeg vil gjerne til Japan. - Skal bli.
Jeg må vel registrere henne først.
Kona di er faktisk allerede registrert.
Tror ikke hun har forlatt Den europeiske føderasjon før.
Begge har registrert seg fra før, men dere kansellerte bestillingen.
- Gjorde vi? - Når?
For to år siden. Det var samme forespørsel om en tur til Japan.
For to år siden... til Japan?
For to år siden var vi i Spania for Europols øvelsesoppdrag.
Det stemmer.
Vi bodde i Madrid hele det året. Ser du? Vi har haugevis av bilder.
Dette er Sagrada Familia.
Dette er Andalusia.
Du snublet og forsvant inn i solsikkeåkeren.
Det husker jeg! Du brukte til og med GPS for å finne meg.
Vi tok virkelig mange bilder.
Ja.
Kanskje for mange?
Vi prøver å kopiere menneskelig atferd, men tar aldri så mange bilder.
- Det var gøy, ikke sant? - Jo. Veldig.
Og vi planla visst en tur til Japan på den tiden.
Ferdig, Gesicht.
- Ingen avvik. - Takk, professor Hoffman.
Siden du insisterte på å komme inn,
tviler jeg ikke på at du opplever teknisk feil.
Men ifølge dataene ser alt bra ut.
Jeg tror fortsatt det skyldes utmattelse.
Ikke vær for streng med deg selv angående Brando-saken.
Menneskelig hukommelse er beleilig.
Vi har en glemmefunksjon.
Livet kan være tøft hvis du holder på for mange vonde minner.
Det er derfor man glemmer.
Men det funker ikke sånn med roboter.
Minnet ditt er alltid friskt.
Eneste løsning for robotminner er å slette dem.
- Professor. - Ja?
Er det registrert noe sted at jeg har fått slettet minner?
Nei, jeg ser ikke noe om det.
Hva med spor etter innsett av ikke-faktiske minner?
- Mener du falske minner? - Ja.
Jeg har hørt at sånt ble gjort i fengsel før,
men nå har roboter også rettigheter.
Hvorfor spør du?
Hva om noen hadde slettet minnene mine og erstattet dem med falske minner?
Hva om det er grunnen til marerittene mine?
Det er en interessant teori.
Jeg skal i et møte nå. Kan vi snakkes senere?
- Jeg trenger bare et øyeblikk, direktør! - Vi snakkes senere.
Gjorde du noe med etterforsker Gesichts minne?
Direktør!
Hvor mange roboter av Gesichts kaliber er det igjen i verden?
Hva?
Hvor mange roboter som kan bli masseødeleggelsesvåpen
har eksistert i verden?
Det var syv til sammen.
Det stemmer. Og nå, i denne serien av hendelser,
har tre av dem, Mont Blanc, North No.2 og Brando, blitt ødelagt.
Nå er det bare fire igjen. Og en av dem
er Gesicht.
Det svarer ikke på spørsmålet mitt! Gjorde du noe med ham? KI-en hans...
Vi investerte stort i Gesicht, det vet du!
Alt du trenger å gjøre, er å vedlikeholde ham.
Det er alt.
Hva gjorde du med Gesicht?
Hva er det egentlig du skjuler?
Disse hornene...
Tror du det er samme morder som i de andre sakene?
Hva tenker du om dette, etterforsker Gesicht?
- Nei, dette er en som kopierer. - Hvordan vet du det?
Gjerningsmannen brukte hybridjoggesko for å prøve å skjule fotavtrykkene,
men jeg ser spor etter bevegelse overalt.
Vekt: 78 kilo.
Høyde: 175 centimeter. Det viktigste er den skuffen.
Den skyldige hadde problemer med knotten, så de tok av seg hanskene et øyeblikk.
Du finner fingeravtrykk på den.
Kriminalteknisk!
Så det er et ran som skal se ut som de hendelsene?
Ja, mest sannsynlig.
Fantastisk som alltid. Du er perfekt.
Perfekt...
Du er på ferie, ikke sant?
Beklager at jeg tilkalte deg. Du var til stor hjelp.
- Etterforsker Fersen. - Ja?
Dette er andre gang vi møtes, ikke sant?
Robotminnet ditt er nok mer nøyaktig enn mitt!
Vi møttes i Salzburg for tre år siden. Du gjorde en utmerket jobb!
Tre år siden?
Ja, rett etter at du kom tilbake fra Den 39. sentralasiatiske krigen.
Husker du fortalte historier fra krigen...
Du drakk syv øl på Karls bar den kvelden.
Så du husker det! Og jeg drikker fortsatt øl.
Godt å se deg igjen, etterforsker.
Takk det samme. La oss ta en drink igjen en annen gang.
Jeg husker akkurat hva som skjedde for tre år siden.
Det har gått fire år siden Den 39. sentralasiatiske krigen.
Demokratiet begynner å slå røtter i Persia...
Den 39. sentralasiatiske krigen...
Vi er militærpoliti!
Det er terrorister som gjemmer seg i dette området!
Alle beboere må evakuere umiddelbart!
Jeg gjentar! Det er terrorister som gjemmer seg...
De er ikke her.
Det er ingen terrorister her!
Det var bare barn her!
Dere slapp en bombe på det sovende barnet mitt!
Til helvete med "redd de undertrykte"!
Er barnedrap rettferdighet for deg?
Har du ingen menneskelighet?
Du må vite hva jeg føler!
Jeg er en robot.
Slutt!
Han er...
Han er fortvilet.
Det kan være en følelse som ikke kan forstås av en robot som deg.
Fortvilelse...
Minnet fra for fire år siden er også perfekt.
Jeg ble drept!
- Søren! - Å nei, beklager.
- Jeg kjøpte den i går! - Hans.
Hvorfor får vi ikke en hushjelprobot?
- Hele klassen min har en, men... - Hans!
Moren din gjør så godt hun kan. Pass på hva du sier.
Og ingen spilling under måltidene.
Greit...
Hva er planen i dag, kjære?
- Hm? - Det er årsdagen for din brors død.
Du skal gjøre krav på liket?
Ja, i dag er det tre år siden.
Jeg kan fortsatt ikke tro at de ikke lot deg få det på tre år...
Sånn er loven.
Myndighetene oppbevarer kriminelles lik i tre år.
Sånn er det bare. Han var jo et sort får.
Men du vet, han var iallfall en god bror for meg.
Jeg vil gi ham en ordentlig begravelse, samme hvem han var.
En eksplosjon skjedde på et hotell i Berlin i går kveld.
Dommer Neuman fra det tyske Justisdepartementet er død.
Dommer Neuman vakte oppmerksomhet som verdens første robotdommer
og var kjent for banebrytende kjennelser i saker som Greifelt-søksmålet.
Årsaken til eksplosjonen etterforskes, og ifølge rettsmedisinsk...
God morgen, Adolf.
Jeg hørte nyhetene.
Hvilke nyheter?
En robotdommer ble drept... Nei, ødelagt.
Død over maskiner.
Død over maskiner!
Lik nummer 902886.
Denne veien.
I samsvar med König-loven, anerkjenner vi at tre år har gått
og returnerer herved liket til den avdødes familie.
- Tar du det imot? - Ja.
Skriv under her.
Jeg må vel ikke se på liket av min bror?
Med tanke på skadene, anbefaler jeg ikke det.
Jeg ble fortalt at han ble skutt i hjel av en politimann?
Og det var lovlig og passende.
Vennligst oppgi destinasjon.
- Hofgarten kirkegård. - Bekreftet.
Glem det. Ny destinasjon.
Til dr. Schiller.
Bekreftet.
Beklager at jeg kommer innom uanmeldt, doktor.
- Du vil at jeg skal se på din brors lik? - Ja.
- Er du usikker på obduksjonsrapporten? - Nei, ikke akkurat.
Det er en sjanse til å ta farvel.
Skal vi se...
- Dette er... - Doktor?
Hva er i veien?
Nei, det er ingenting.
Vi ser flere og flere roboter for tiden, selv på steder som dette.
De sier at roboter kan tenke som oss, men hvem vet...
Du burde ikke si sånt for høyt. Det ville vært diskriminering.
Iallfall ifølge Robotrettighetsloven.
Jeg har en ting til å ordne før jeg drar hjem.
- Gå uten meg. - Ok. Vær forsiktig.
Væpnet ran pågår! Det er flere mistenkte!
De flykter i et militært kjøretøy!
De brøt seg gjennom avdeling N-6!
Gesicht her. Prøver å stoppe dem.
Jeg ser de mistenktes bil. Ber om tillatelse til å skyte med SAAW!
Tillatt!
Tok du dem, Gesicht?
Jeg skadet bare drivhjulene på kjøretøyet.
- Hendene i været! - Stans, ellers skyter vi!
Strålende, Gesicht.
Er det en anti-tanks-kanon?
Nei, måtte bruke en spesiell granat for å stoppe et slikt pansret kjøretøy.
Så hva er det, da?
En spesiell legering. Zeronium-granater.
Brødre!
Mitt ønske er å utslette hver eneste robot fra planetens overflate.
Tiden er inne for å lære de fæle maskinene en lekse!
Jeg lover dere alt dette. Opphev Robotrettighetslovene!
- Avskaff politi-boter! - Avskaff politi-boter!
- Roboter er tjenere! - Roboter er tjenere!
- Roboter er slaver! - Roboter er slaver!
- Roboter er underlegne. - Roboter er underlegne!
Død over maskiner.
- Død over maskiner! - Død over maskiner!
Beklager at du måtte vente.
Så...
Hva er denne hastesaken du nevnte?
Jeg hentet min brors lik i dag.
Skjønner... Den broren...
Han var den typen som fortjener å bli drept.
- Men... - Men?
- Han ble pulverisert. - Pulverisert?
De brukte et våpen som aldri burde brukes mot mennesker.
Jeg hørte at de eneste som kan avfyre et våpen av det kaliberet,
er roboter og ingen andre.
Hva? Hvis det er sant, er det en stor skandale.
Ja, paragraf 13 i De internasjonale robotlovene sier:
"En robot skal ikke kunne skade eller drepe mennesker."
Og det er bare noen få roboter i verden som kan avfyre et slikt våpen.
- Og det våpenet er? - En spesiell Zeronium-legerings-granat.
Skjønner. Jeg kjenner roboten du snakker om.
Etterforsker Gesicht.
En robot som Europol gjorde til sin største investering.
Han har løst mange vanskelige saker.
Under den 39. sentralasiatiske krigen var han i Fredsstyrken.
Om han drepte broren din,
er det fælt bare å tenke på det.
Broren min... Han var en drittsekk.
Men likevel...
Han fortjente ikke å bli pulverisert av en robot!
Kunne ikke vært mer enig, Adolf.
Gi meg din styrke!
Styrken til å ødelegge denne roboten!
Det var lenge siden.
Jeg har ikke brukt denne drakten siden krigen.
Du vedlikeholdt den?
Jeg gjorde det jeg kunne. Jeg måtte være diskret, skjønner du?
Men å ta en drakt uten tillatelse...
Skylder deg en. Vet jeg har bedt om mye.
Vel, vi er gamle venner.
Men hva skal du gjøre? Finner de det ut, tar de lisensen din!
- Greit for meg. - Hva?
Jeg skal pensjonere meg.
Hercules...
Ingenting er som en militærdrakt! Kraften er noe annet enn i pankration-drakten.
Ja.
Venstre arm føles litt svak.
Ok, jeg skal jobbe på det.
To soler?
Hercules!
En politirobot brukte en Zeronium-granat her om dagen.
Vil du kommentere, talsperson Wagner fra Europol?
Ja, det var mot et pansret kjøretøy.
Men om den treffer et menneske, blir de pulverisert.
All bruk krever tillatelse fra hovedkvarteret,
vi sørger for at mennesker beskyttes.
- Men feil kan alltid skje! - Vi sørger for at mennesker er helt...
Hvor mange roboter kan avfyre Zeronium-granater?
Det er som om vi mennesker går i gatene under konstant overvåkning av en bøddel.
Det diskuteres, men la oss ta en reklamepause.
Hva tror du?
Det er et TV-program vi har planlagt.
Mediastrategien går sakte, men sikkert fremover.
Men det vil ta tid.
Vi har ikke dårlig tid
så lenge vi får stigmatisert Gesicht til sist.
Jeg har sett på timeplanen hans.
Han skal på en lang ferie om noen dager.
Vi må handle nå!
Gi deg. Uansett hvor han flykter, slutter vi aldri å fordømme ham.
Men...
Om vi skynder oss, blir din brors bakgrunn også avslørt.
For å være ærlig blir selv jeg kvalm av å høre om det han gjorde.
Og hvis det blir avslørt offentlig,
vil samfunnet være imot oss, og du kan glemme anti-robot-kampanjen.
Du forstår vel det?
Vent, hvor skal du?
Hercules!
Går det bra?
Denne energireaksjonen...
Er det Foton-energi?
Epsilon!
Røff måte å hilse på til å være vårt første møte.
Jeg beklager. Men jeg følte at jeg måtte stoppe deg.
Stoppe meg?
Den lever fortsatt, ikke sant?
Fienden som ødela Mont Blanc, North No.2 og Brando.
Ikke glem at du også er et mål.
Jeg vet det.
- Så hvorfor stoppe meg? - Vi kan ikke slåss!
Er du pasifist?
Er det derfor du nektet å bli sendt ut i krigen?
Krigen hadde ingen god grunn.
God grunn?
Selv om så mange roboter ble ødelagt?
Du er bare redd. Og du rettferdiggjør det med unnskyldninger.
Ja, jeg er redd.
Hørte du ble tvunget til å rydde opp etter krigen under fæle forhold på grunn av det.
Jeg ble mishandlet av hele verden, i motsetning til dere, heltene.
Men takket være det, fikk jeg noe verdifullt.
Noe verdifullt?
Jeg møtte mange foreldreløse krigsbarn, og jeg tok dem til meg og oppdrar dem.
Ja, det hørte jeg. En robot som oppdrar menneskebarn...
Enda en grunn til å kritisere deg.
Denne verdifulle tingen du nevnte. Kan det være kjærlighet?
Du har sikkert tjent noe på krigen, ikke sant?
Evnen til å hate, kanskje?
Dette er det jeg tror. Mennesker og roboter kommer nærmere hverandre.
Og om vi kommer for nær, vil noe fælt skje.
Dette er det jeg tror.
Dette er det første tegnet.
Et tegn?
Vi må bryte...
...denne sirkelen av hat.
Denne finner du ikke hvor som helst, kompis.
Den ble brukt i krigen, men kan ikke lages eller selges mer.
Det er en kompakt klasekanon. En guidet rakettkaster.
Den låser seg fast på målet og bommer aldri.
Den eksploderer inni kroppen. Selv en robot sprenges i biter.
Rolig. Vær forsiktig med den greia.
Besittelse er nok til at sivile siktes for drapsforsøk.
Jeg skal ikke drepe. Iallfall ikke mennesker.
Da jeg var barn,
forbedret bruken av roboter produktiviteten dramatisk.
Samtidig, på grunn av "robot-restruktureringen",
endte mange arbeidsløse mennesker opp på gata. Far var et av ofrene.
Pappa, jeg er sulten!
La oss ta noe å spise, da.
Søren, nok en sandwich.
- Jeg vil spise biff... - Ta deg sammen, din idiot!
Tror du pappa fant en grei jobb?
Han leter fordi han ikke har funnet en.
Det vil gå bra. Ikke vær redde.
Når kommer mamma tilbake?
Det går bra. Ikke vær redde...
Skulle ønske vi hadde en ball...
Vær så god, det er en ball.
- Hva? Jøss, den er helt ny! - Hvor fikk du tak i den?
Ikke tenk på det. Gå og lek.
Takk, pappa!
Sånn!
Hei!
Han er den skyldige.
- Han stjal ballen fra butikken. - Det var ikke meg! Jeg gjorde det ikke!
Han er den skyldige.
Unnskyld, ok? Slipp meg!
Pokker ta!
Tilgi meg! Pokker ta!
Han kom hjem et par dager senere og begynte å drikke tungt.
Tre måneder senere hoppet han fra taket på bygningen vår.
Hva er galt?
Adolf, du ville ha denne?
Vær så god.
Dette er en bærbar forberedende skole! Hva skjedde med armen din?
Jeg måtte knerte dem.
Knerte dem?
En robot.
De kan ikke drepe oss mennesker,
men vi har lov til å drepe dem.
Studer hardt, Adolf.
Studer hardt og skap en verden uten roboter.
Mot forstedene? La han merke til at jeg fulgte etter ham?
Kanskje jeg har sjansen nå.
Hva driver han med?
Nå skjer det!
Pokker ta!
Du er Epsilon, antar jeg?
Beklager at jeg ba deg komme på så kort varsel.
Det er ikke noe vi kan diskutere over en enkel dataoverføring.
Du er den eneste med autoriteten til å arrestere fienden vår.
Fienden døde i kamp mot Brando.
Det sier Europol også.
Tror du virkelig på det?
Vi må stoppe Hercules.
Vi må forhindre en duell, det verst tenkelige scenariet.
- Det gjelder deg også. - Det trenger du ikke si.
- Jeg er politi. - Vi må handle, ellers blir det en ny krig.
Det må aldri bli krig igjen.
Ingen burde oppleve det mine barn gjennomgikk.
Har du hørt om det de kaller persisk krigssyndrom?
Ja.
Dyp psykologisk skade etter krigsopplevelser.
Mange av barna under min omsorg lider av alvorlige symptomer.
Spesielt ett...
Hele landsbyen hans forsvant på et øyeblikk.
Han var eneste overlevende.
Alt og alle bare forsvant.
Et bilde er brent inn i minnet hans...
Noe stort som beveger seg mot ørkenen...
Selv i dag sier han bare ett ord.
Det er ordet det han så den dagen, brukte.
Bora...
Atom!
Hva er galt? Vi må skynde oss!
- Hei, Atom, kjente du noe? - Hva da?
Som et lite dyr som skjelver av frykt fordi det ikke finner veien hjem?
- Nå igjen? - Jeg skal finne det!
- Hva med skolen? - Finn på en unnskyldning for meg!
Hun betyr bare bråk.
BYGGFORNYELSESSONE INGEN ADGANG
Denne veien?
Hva i all verden er dette? For et forferdelig maleri.
Hm...
Hei. Er du død?
Var det du som gråt?
Du er en robot, er du ikke?
Jeg må rapportere dette!
Vent...
Det går bra! Jeg skal hente hjelp.
Professor Ochanomizu kan fikse alt!
Det trengs ikke...
Jo, det gjør det! Om vi ikke gjør noe, dør du!
- Bare la meg være... - Jeg kan ikke!
Ikke tilkall mennesker...
Så si hva du trenger. Hva slags energi bruker du?
Sol 208355...
Det har jeg aldri hørt om.
ER 1059...
Men ikke ekte.
Men det funker som erstatning. Jeg får tak i det!
Bli der du er, ok?
Går det bra? Passet det ikke kroppen din?
Takk. Jeg føler meg bedre nå.
Det er bra. Så, hva heter du?
Jeg vet ikke.
- Hvor kom du fra? - Jeg husker ingenting.
Alt jeg husker, er
at jeg løp hit så fort jeg kunne, naken...
Jeg flyktet fra noe...
Flyktet fra noe?
Jeg vet ikke hva, men det var veldig skummelt.
Og det var et skur der borte.
Det må være et skur for byggprosjektet.
- Jeg stjal disse klærne derfra. - Det er derfor de ikke passer.
Du har rett.
Du smilte endelig! Jeg heter Uran!
Uran.
- Har du malt det? - Ja, det var maling i skuret.
Er du kunstner?
Jeg vet ikke. Men jeg hadde en trang til å male dette...
Jeg vet det! Dette kalles abstrakt kunst.
Abstrakt kunst...
Roboter er i stand til å tegne akkurat det de ser, ikke sant?
Så det er sjelden å se en robot male noe slikt!
Eller kanskje du bare er dårlig på grove skisser.
Kanskje.
Jeg vet ikke engang hva jeg prøvde å skildre.
Eller hvorfor jeg gjorde det.
Jeg vet bare ikke...
Mister!
- Hallo, Uran. - Hva gjør du?
- Ser på disse blomstene. - Blomster?
I går var det bare gress. Det minner meg på at jeg har mer!
- Mer energikatalysator! Og mer maling! - Maling?
Du trenger flere farger, ikke sant?
Mister! Jeg har større klær til deg!
Jeg er ferdig med maleriet...
- Er dette... - Jeg fant endelig ut hva det var.
En blomstereng?
Skissen din var slettes ikke dårlig!
Faktisk
får jeg tårer i øynene.
Takk.
Uran!
- God morgen, Atom... - Er det ikke for tidlig å si det?
- Synes du? - Du drar igjen, ikke sant?
- Jeg fant en katt, og den er så søt... - En tom flaske med energikatalysator.
Er det dette katten drikker?
Jeg fant den i sekken din.
Så du i sekken min uten å spørre?
Hvem la seg rett etter å ha bedt meg om hjelp med leksene?
Det er en robotkatt.
- Si fra til Vitenskapsdepartementet. - Nei!
Om den er ødelagt, bør vi be professor Ochanomizu reparere den.
- Hva er modellnummeret? - Det vet jeg ikke.
Er den ikke laget i Japan? Hvilket land er den laget i?
Uansett, den er fortsatt redd!
Den begynner endelig å like meg. Jeg vil ikke den skal flykte igjen!
Du får møte ham når jeg føler han er klar.
Så ikke si noe før da, ok?
Takk! Jeg stikker!
Du blir aldri populær blant jenter om du titter i damevesker!
Mister!
Hvor er du, mister?
Å nei, har han stukket av igjen?
Mister!
Mist... Åh.
Kjære vene, er klærne jeg ga deg så skitne allerede!
Hei, hører du etter?
Jeg har endelig funnet ut hva jeg er født til å gjøre.
Hva?
Her, se.
Hvor kom disse blomstene fra?
Se nå.
Du fikk en døende blomst til å blomstre!
Hva er dette for en kraft?
Det er... min sanne kraft.
Det er derfor du malte dette maleriet.
Jeg vet ikke.
Men det var et spor av dette bildet i minnet mitt.
Det er fantastisk! Du kan puste liv i ting!
Livet. Tror du vi vil dø til slutt?
Dø?
Du sa det da du reddet meg. At om vi ikke gjorde noe, ville jeg dø.
Jeg mente at den datastyrte hjernen din blir ødelagt.
Ochanomizu sa at avhengig av ødeleggelsene,
kan den være umulig å gjenopprette. Du ville blitt en annen robot.
Er det det døden er?
Hm...
Hva betyr det egentlig å dø?
Denne blomsterengen representerer liv. Men det er et annet bilde.
En dødens verden.
En dødens verden?
Blottet for liv.
Hva er dette?
Hva er dette for en uhyrlighet?
Hva er det?
- Jeg er redd! - Mister! Ro deg ned!
Det går bra. Jeg er her. Ingen grunn til å være redd.
Det går bra.
- Bora... - Hva?
Bora...
Bora?
Jeg har nettopp ankommet Central Park, professor Abullah.
Det var raskere enn jeg forventet.
- Ingen problemer i tollen? - Ingen problemer.
Jeg er på stedet der den seneste tornadoen skjedde.
Jeg vet det er mye å be om siden parken er så stor.
Ikke noe problem, sir. For du ga meg denne kroppen.
Når du henter den, vær forsiktig så du ikke skader den.
Han er tross alt nok en kropp jeg skapte.
Jeg gjentar modellnummeret du skal hente.
SOL 2083553.
Han heter Pluto.
Jeg har funnet ham, professor Abullah.
Bra.
Jeg er på vei.
Pluto.
Jeg vet at du klarer det!
Få hele verden til å bli som dette maleriet!
Som dette maleriet...
Ja! Du kan fylle verden med blomster! Det er derfor du ble født.
Det er derfor jeg ble født...
Nettopp! Du må huske.
Du har makten til å gjøre hele verden om til en hage!
- Det er ikke sant. - Ikke sant?
- Ikke en hage. - Hva?
Ikke det.
Det er noe mye...
Ja?
Mye større. Ekte natur...
En tornado.
Det regner.
Hei, se!
De blomstrer en etter en!
Dette er fantastisk! Plantene vokser så fort!
Det er så vakkert!
Vakkert...
Uran!
Kom deg unna ham!
Det er et rart elektromagnetisk felt rundt ham!
Atom...
Uran, du må komme hit nå!
Du også, professor Ochanomizu?
Jeg ba staben fra Vitenskapsdepartementet om å komme!
Utrolig, Atom! Du sa du ikke skulle si noe!
Ikke ta det nå! Det er noe farlig med den roboten!
Tropp A i posisjon!
- Tropp B i posisjon! - Hva?
Politiet også?
- Professor? - Hvem ba deg ringe politiet?
Jeg rapporterte det i henhold til reglene...
Politibetjent Nakamura! Går det bra?
Hvordan kunne du... Hvordan kunne du gjøre dette, Atom?
Atom...
Du må komme hit nå, Uran!
Atom...
Atom.
Hat.
System... overbelastning...
Stopp! Stopp, ellers skyter vi!
Mister...
Jeg kommer til å eksplodere!
Bølgen av raseri...
Skyt!
Vent!
Så mange roboter...
Død...
De fortjener å dø.
Hvor mange har jeg...
...drept?
Blomster... i ørkenen...
En dødens verden.
Horn!
Mister!
Jeg kan ikke tro det!
Hva er det, professor?
Nei, vel...
Den datastyrte hjernen hans mangler!
Hva var det?
Der er den!
Det er min kropp!
Hva?
Jeg er en byggerobot som jobber på dette området.
Hva?
Jeg var ferdig med 100-timersskiftet, og da jeg skulle dra,
så jeg at fri-kroppen min var borte.
Så dette er din kropp?
Jeg har sett etter den. Jeg er så glad jeg fant den!
Hva er det som foregår?
En robot uten kunstig intelligens...
...aktivert av seg selv?
Det er her borte.
Å kalle det "vandrende anima" får det til å høres verdig ut,
men det er bare en robot med datahjerne, fjernstyrt av elektromagnetiske bølger.
Er du fornøyd nå? Din lille spasertur er over.
Kom tilbake.
Dette er din eneste kropp, Pluto.
Og ikke glem ordrene om
å drepe Atom.
Tekst: Ida Aalborg