ПЛУТОН
От халепа!
Вогонь перекинувся на ліс у Третьому районі!
Потрібні ще пожежні вертольоти.
Такими темпами всі гори вигорять!
Чорт. Як воно так швидко поширюється?
Що тут сталося?
Дерева вирвані з корінням.
Сюди щось упало?
Нічого такого не повідомляли.
Монблан...
Професоре Рейнгардте!
Мій Монблан!
Професоре!
Пустіть!
Ні, професоре! Там небезпечно!
Він не відповідає...
Я втратив зв'язок з Монбланом!
Що таке, Ґезіхте?
Та...
нічого.
Ти останнім часом такий змучений.
Ти не перевтомлюєшся? Може, візьмеш відпустку?
Я в порядку.
Не хвилюйся.
Як бачите, два дні по тому досі піднімається білий дим
і подекуди видно язики полум'я.
Слідча комісія повідомляє,
що в зоні пожежі було знайдено рештки робота Монблана,
приписаного до Швейцарської лісової служби.
Монблан був всесвітньо відомим роботом-провідником,
знаменитим своєю дружбою з дітьми й альпіністами.
Він також працював над стратегією вирубки дерев,
що не порушує гармонію природи.
Співчуття у зв'язку з загибеллю Монблана надходять з усього світу.
Ґезіхт слухає.
Так. Зрозумів.
Зараз буду.
Робота. Мушу їхати.
А як же сніданок?
Гелено.
Поїдемо кудись, коли в мене буде відпустка?
Треба ж і відпочивати, так?
Так неочікувано чути це від тебе.
Убитий мешкав у цій квартирі. Бернар Ланке, 42 роки.
Активний лобіст законів про захист прав роботів.
Людина?
Так. Був.
Чорт, який жах.
Шановний!
Це місце злочину, вхід заборонено.
Інспекторе, він з Європола.
Вітаю.
Зрозуміло. Вибачте.
Я інспектор Воллес, міська поліція. Радий знайомству.
Як бачите, тут усе догори дригом.
Знадобиться час, щоб з'ясувати, чи щось зникло.
Не думаю, що це було пограбування.
Звідки така впевненість?
- Не схоже, щоб тут щось шукали. - Як це ви визначили в такому хаосі?
Бачу.
Кімнату просто розтрощили.
Гаразд, а про це що скажете?
Що це за штуки стирчать у нього з голови, ніби роги?
Слухаю.
Так.
Що?
У нас напад на блокпост!
Потрібен санітарний вертоліт!
Напали лише на вас, констебле?
Ні, на блокпосту зі мною був Роббі.
Мій напарник.
Робот-констебль.
Модель PRC1332.
Ніколи не думав, що робота-констебля так легко знищити.
Інспекторе!
Підозрюваний - від 20 до 30 років, червона кепка, татуювання на обох руках.
Схоже, він побіг у бік нетрів Старого міста.
Тоді всім розбитися на пари й шукати!
Гей, я сказав розбитися на пари!
Чорт! Європол, щоб йому...
Ані руш!
Я нічого не зробив!
На цій сталевій трубі сліди покриття робота-констебля.
Наркоман...
Ти під дією наркотику «ноі».
Прийняв десь 40 хвилин тому.
Вірно?
Хто твій дилер?
Тип на ім'я Шульц з Карл-Гайнц Стріт.
О котрій ви зустрічались?
Десь о п'ятій ранку.
Якщо дилер підтвердить твої слова, у тебе буде алібі.
Це приблизний час убивства Бернара Ланке.
Убивства?
Ти лише напав на констебля, щоб уникнути арешту за наркотики.
І ти знищив робота-констебля Роббі.
Можу зачитати тобі права й спокійно заарештувати або...
Не стріляй!
Заспокойся.
Цей пістолет стріляє лише снотворним газом.
Я запрограмований не завдавати шкоди людям.
Я робот.
Хто там?
Мене звати Ґезіхт. Я спеціальний слідчий Європола.
Чим можу допомогти?
Ви дружина Роббі?
Так.
Боюсь, у мене прикрі новини.
Бажаєте чаю?
Ви теж робот, тому для вас чаювання - це теж лише імітація процесу.
Кажуть, живучи як люди,
ми, роботи, вчимося бути більш схожими на них.
І це правда.
Але важко зрозуміти, що приємного вони знаходять у чаї.
Особливо такій застарілій моделі, як я.
Я працюю покоївкою в однієї родини.
У них є хлопчик. Людина, звісно.
Ще до його народження сім'я взяла собаку.
Хлопчик і собака росли як рідні брати.
Але пес помер.
Хочете, щоб я видалив вам частину пам'яті?
Прошу, не стирайте спогади
про мого чоловіка.
Жах який.
Жертва - Бернар Ланке.
Лобіював Конвенцію про права роботів.
Он як.
У вченого, що так активно захищав права роботів, мало вистачати ворогів.
Ось як його знайшли.
Що це за штуки, схожі на роги?
Не знаю.
Але...
Це...
Це місце загибелі Монблана, робота Швейцарської лісової служби.
Роги.
Хочеш сказати, обидва випадки - справа рук однієї людини?
Жодній людині не під силу розтрощити такого міцного робота, як Монблан.
Крім того, жодних слідів присутності людини
в квартирі Ланке в момент убивства.
Жодних слідів присутності...
Стривай, Ґезіхте.
Але ж Ланке був людиною!
Так.
Стаття 13 Конвенції про права роботів:
«Робот не може зашкодити чи вбити людину».
Якщо з'явився робот, що може вбити людину,
це буде перший випадок за останні вісім років.
Я знайду злочинця.
Робот це чи людина,
він одержимий дияволом.
Дивний п'єдестал, чи не так?
Тут хотіли встановити бронзову статую Монблана.
Однак він був проти.
Казав, що було б неправильно псувати мальовничий вид на Альпи його статуєю.
Ба більше, він наполягав, що, коли прийде час, він піде на брухт.
Казав: «Будь ласка, подрібніть і переплавте моє тіло».
Але він був ще в розквіті сил...
Монблан був справжнім героєм.
Він брав участь у 39-й Середньоазіатській війні
у складі миротворчих сил.
Він не лише допоміг Королівству Персії відновити мир після періоду потрясінь,
але й зміг затримати угрупування терористів без кровопролиття.
Сьогоднішній мир в Азії був би неможливий без Монблана.
Він також був поетом.
Міг співати з птахами й розмовляти з деревами в лісі.
Ті люди добровільно викликалися виконати цю роботу безкоштовно.
Вони любили Монблана, мого сина.
Монблан. Він був янголом-охоронцем гір.
Через три дні десятки тисяч...
Ні, сотні тисяч прийдуть до цього меморіалу, щоб оплакати Монблана.
Детективе,
це не був нещасний випадок.
Кажуть, Монблана зруйнував величезний торнадо,
що здійнявся перед самою лісовою пожежею,
але це маячня.
Детективе, прошу, знайдіть того, хто це зробив.
А тоді я оцими руками...
Я його своїми руками...
Гордість Швейцарії. Ні, всього світу.
Монблан вічно житиме в наших серцях.
Прокинулися, Ґезіхте?
Технічне обслуговування завершено.
Дякую, професоре Гофмане.
Як усе пройшло?
Нічого особливого.
Хіба що...
Що?
Багато хто думає, що роботи не втомлюються.
Але, коли робот настільки схожий на людину, він може відчувати втому.
Власне, людське тіло - це не що інше, як механізм.
А при надмірному використанні будь-який механізм виснажується.
Виснажується?
Схоже, ви розслідуєте непрості справи.
Бачив відкриття меморіалу Монблану по телевізору.
Вимкнув, щоб не розридатися.
Деякі ЗМІ поширюють версію, ніби він самознищився
через електромагнітну аномалію в тілі.
Але я, як експерт у цій галузі, не вірю, що такого досконалого робота
могла спіткати така елементарна проблема.
Знищити робота, якого всі любили...
Ви ж знайдете злочинця?
Розумію, це не так просто.
З іншого боку, та справа, яку ви розслідуєте,
теж, здається, непроста.
Убитий, Ланке, - я його бачив кілька разів на теледебатах.
Не дивно, що на нього напали.
Не те щоб він робив щось погане,
але в нього був гострий язик.
Він ніби дивився на всіх згори.
Тому й нажив ворогів.
Повна протилежність Монблана.
Робот і людина.
В одного взагалі нема ворогів, в іншого - купа.
Вести дві такі справи одночасно - це кого завгодно виснажить.
Можна питання?
Слухаю.
Чи може людина проникнути в кімнату,
не залишивши жодних біологічних слідів?
Маєте на увазі такі мізерні сліди, що їх не можуть уловити ваші сенсори?
Так.
Гарне питання.
Цікаво, чи можливо...
Це буде моє домашнє завдання.
Вибачте. Тут ви маєте розслаблятися.
Більше ні слова про роботу.
Я казав дружині, що, можливо, варто взяти відпустку й кудись поїхати.
Це чудово.
Але в дружини теж власний графік,
тому не знаю, коли це буде.
Подорожувати - це чудово.
Дослідження показують,
що подорожування світом має позитивний вплив на штучний інтелект.
Тому сміливіше, їдьте одразу до Японії.
До Японії?
Так, я там був раз на запрошення колеги-науковця.
Токіо - екзотичне й цікаве місце.
Японія, кажете... Я поговорю з дружиною.
До речі, Ґезіхте,
вам досі сниться той сон, про який ви розповідали?
Так.
Я б не хотів допитуватися,
але мене дуже цікавлять сни, створені штучним інтелектом.
Наукою доведено, що штучний інтелект також має підсвідомість.
Незважаючи на це, робот, що бачить сни, - нечасте явище.
Як буде охота, розкажете мені про них?
Звісно.
Видатний психіатр ХХ століття Фрейд казав приблизно так:
«Сни - це вираження реальності, а не плід нашої уяви».
Перепрошую.
Це... робот-констебль?
Так, схоже.
Провели експертизи й відправили на утилізацію.
Роббі...
Я гляну?
Прошу.
Можете собі взяти якісь деталі.
Це вже брухт.
За 500 ЗЕВС забирайте цілком.
Що таке?
Ні...
Нічого.
Пусте.
Це чип пам'яті вашого чоловіка.
Вибачте, я подумав, що ви б хотіли лишити його собі.
Не вибачайтеся.
Я вам дуже вдячна.
Дякую.
Я маю йти.
Зачекайте.
Можна вас попросити вставити його в мене?
Спогади можуть бути болючими.
Це може викликати збої.
Якщо так, я його негайно вийму.
Він тут.
Мем, зупиніться!
Спогади про останні миті життя також на чипі!
Я виймаю його!
Що це?
Цікаво, що це...
Що ви бачите?
Я вам покажу.
Це напарник Роббі зупиняє машину на блокпосту.
Це підозрюваний.
Вибачте.
Не треба було приносити вам чип.
Це моя вина...
Не в тому річ.
Мій чоловік миттєво відреагував на сталеву трубу в руках злочинця.
Він мав електрошокер напоготові.
Згоден.
Це дивно, що ваш чоловік, робот-констебль, так легко дав себе атакувати.
Це однозначно незвичний випадок...
Я не про це.
Придивіться.
Я бачу, бо його чип пам'яті в мені.
На його напарника напали.
До цього моменту він відстежував кожен рух зловмисника.
Але наступної миті
його щось відволікло.
Це ж квартира, де вбили Ланке!
Зупиніть.
Що це?
Я збільшу.
Це не птах.
Як криміналісти цього не помітили?
Це майже неможливо помітити, якщо тільки чип не в тобі.
Мій чоловік на якусь мить побачив цю тінь,
і його система ідентифікації проаналізувала її.
Якщо воно може отак стрибати з будівлі на будівлю...
Так.
Але це...
не робот.
Убивство в кімнаті без слідів людської присутності.
Смерть робота, якого всі любили.
Роги.
Особу підтверджено.
Ласкаво просимо.
ҐЕЗІХТ
- Ви робот, детективе? - Так.
По вас і не скажеш.
Якщо занадто наблизитеся,
його електромагнітне поле зашкодить вашому штучному інтелекту.
Ось, візьміть захист.
Усе буде добре.
Я несприйнятливий до електромагнітних хвиль.
Що?
Можливо, це непомітно, але я зроблений зі спеціального сплаву.
Як скажете. Але будьте обережні.
Його жертвами стали вже чотири роботи.
До смішного наївна барикада, чи не так?
Люди не здатні контролювати свій страх без отаких жалюгідних заходів.
Брау-1589.
Вітаю, роботе моделі HRS0288, інспекторе Ґезіхте.
То це ви - найдосконаліший робот-детектив?
Схоже, система ідентифікації в тебе досі працює.
Так, дякую. Навіть краще, ніж раніше.
Коли не здатен рухатися,
стає тільки цікавіше, що навколо.
Я прийшов дещо спитати.
Що саме?
Про що думав робот, коли вбив людину вісім років тому?
Убито вченого-правознавця на ім'я Бернар Ланке.
Але на місці злочину жодних слідів присутності людей.
Чи був убивця людиною чи...
Роботом? І якщо це був робот, то навіщо він це зробив?
Люди дослідили все до останнього біта.
Мій штучний інтелект убивці.
Думали, є якийсь дефект.
Але вони нічого не знайшли.
У моєму штучному інтелекті не було жодної помилки.
Уявляєте, як люди злякалися, коли виявили це?
Тому вони мене тут і тримають.
Якщо вони так бояться, могли б витягнути цей спис і я б помер.
Але вони не здатні навіть на це.
Інспекторе Ґезіхте.
Якщо хочете дізнатися більше про убивцю,
чому б нам не обмінятися чипами пам'яті?
Можливо, дізнаєтеся чогось нового.
Це фото з місць загибелі Монблана і вбивства Ланке.
Що це за «роги»?
У пантеоні стародавніх європейських богів
бог смерті мав роги.
Герна-Мисливця, що забирає душі воїнів,
також називали Рогатим королем.
У грецькій міфології - Аїд, цар підземного світу.
Або володар підземного світу в римській міфології -
Плутон.
Плутон...
Той, хто це зробив, не зупиниться.
Монблана, одного з найдосконаліших роботів, було знищено з легкістю.
Ви вже мали зрозуміти відповідь.
Роботи найвищого класу, продукт найкращих технологій світу.
Роботи, які також можуть бути зброєю масового знищення.
Ви вже знаєте відповідь, чи не так?
Залишається шестеро. Разом з вами.
Я працюю.
Не стій там. Це відволікає.
Вибачте, що ввійшов без дозволу, сер.
Схоже, система охорони вимкнена.
Це небезпечно, враховуючи вашу сліпоту.
Жоден грабіжник не пертиметься в цю глушину, щоб мене обікрасти.
Але сер Данкан...
Годі.
Ти новий дворецький?
Так, сер.
Знову, мабуть, якогось нікчему прислали.
Як тебе звати?
Норд No2, сер.
Яке сіре й позбавлене смаку ім'я.
У кадровій агенції сказали, що в тебе є досвід військової служби.
Так, сер.
Під час 39-ї Середньоазіатської війни
я був дворецьким у головнокомандувача британської армії.
Дворецький у солдафона? Вигляд у тебе, мабуть, відповідний.
У присутності інших я ношу плащ.
Ясно.
Тобто у тебе в тілі напхано зброї.
Зроби мені чаю.
Так, сер.
Я люблю...
Не хвилюйтеся.
У мене завантажили всі дані про вас.
Дані про мене?
Перш ніж приїхати сюди, я мав нагоду подивитися фільм.
«Королева на орбіті супутника».
Я був зворушений тим, як музика й зображення поєдналися в одне ціле.
Це теж з твоїх «даних»?
Ні, я був дійсно зворушений.
Цьому фільму більше десяти років.
Прошу.
Усі мої твори ставали хітами й збирали всі можливі кінонагороди.
Мене називали сліпим музичним генієм.
Рецензії зі ЗМІ тобі в довбешку теж, мабуть, завантажили.
«Навіть такий геній, як Пол Данкан, зрештою списався».
Так?
Яка маячня.
Якби я мав бажання, то міг би написати ще безліч творів просто зараз.
Нікуди мій талант не дівся.
Я пишу ноти, і зал вибухає аплодисментами.
Люди виходять з театру в сльозах.
Я можу писати, але не хочу.
Досить з мене цієї тривіальщини.
Але ж ви щойно працювали.
Це була прекрасна мелодія.
Вона не для фільму. Вона для мене.
Лише для мене.
- Прямо як твоє ім'я. - Сер?
Чай. Сірий і позбавлений смаку.
«Прекрасна мелодія»? Не сміши мене.
Дурна військова залізяка, як ти, не має права говорити про моє мистецтво!
Прошу вибачення, сер.
Скількох ти вбив?
Сер?
Я питаю, скільки людей ти вбив під час Середньоазіатської війни?
Конвенція про права роботів забороняє мені завдавати шкоди людям.
Ясно. Тобто ти вбивав собі подібних.
То скількох роботів ти знищив?
Збився з рахунку?
Іди геть.
З тобою прісна їжа стає ще пріснішою.
З вашого дозволу, сер.
Що ти робиш? Не чіпай мій рояль!
Прошу вибачення, сер.
Я бачу, ви пишете музику лише на роялі.
І що з того?
У вас стільки найсучаснішої апаратури.
Вона вся як ти.
Штучна скрипка, штучна труба,
штучний оркестр...
Як не крути - просто машини.
Тому я не вставляю штучні очі.
Усе, що я б побачив за допомогою машин, - фальшивка.
Мені це не потрібно.
Справжні картини - у моїх спогадах.
Справжні картини...
Краєвиди моїх рідних місць, коли я ще бачив.
Коли були дитиною, в Богемії.
Знов твої «дані»?
У них ані крихти дійсно важливого, самий лише непотріб.
Краєвиди моїх рідних місць.
Зелені поля.
Ніжний вітерець.
І...
те золоте сяйво.
Я перетворю ці краєвиди на музику!
Я ж казав не чіпати мій рояль!
Прошу вибачення, сер.
Коли мелодію грає машина, така як ти,
кожна нота стає фальшю.
Сер Данкан.
Вибачте за зухвалість,
але я чув, як ви стогнали уві сні цієї ночі.
Але це також звучало так, ніби ви наспівуєте.
І мені здалося, що та мелодія ідеально доповнила б
твір, над яким ви зараз працюєте.
Те місце, де ви завжди раптом зупиняєтеся...
Не ручаюся за точність, але приблизно...
Геть!
Мені не потрібен такий робот, як ти.
Геть з мого замку!
Але...
Це наказ. Забирайся!
Піаніно...
Я хочу навчитися грати на піаніно.
Що ти сказав?
Ви кажете, хай що б я грав, це завжди буде фальшивка.
Але я хотів би хоча б наблизитися до справжньої музики.
Ти зброя. Зброя не може грати на роялі!
Припини! Знаряддя руйнування не має торкатися цього інструмента!
Твоє місце - на полі бою!
У тому й річ.
Саме тому я хочу навчитися грати на піаніно.
Щоб не повертатися на поле бою.
Мамо!
Мамо, зажди!
Мамо, не йди!
Мамо!
Це ти, Норде No2?
Я ж казав тобі не заходити в мою спальню.
Сер Данкан, ваш сніданок готовий.
Хіба я тебе не звільнив?
Ти тут?
Скільки разів тобі казати?
Не чіпай мій рояль!
Сер Данкан, прошу, послухайте.
Здається, в мене вже краще виходить.
«Краще виходить»?
Єдине, що може покращити машина, - це точність виконання!
Я спробую зіграти мелодію, яку ви наспівуєте уві сні, сер Данкан.
Звуки, що ти видаєш, - це не музика!
Кляті залізяки!
«Просто натискайте клавіші й створюйте безліч мелодій»!
Це все не музика!
Ви зламаєте апаратуру.
Захищаєш своїх?
Тоді дозволь знову спитати, скількох собі подібних ти знищив.
Зніми плаща, нехай світ побачить жахливу зброю, якою є твоє тіло!
Скількох собі подібних ти вбив тією зброєю?
Навіть зброя масового знищення запрограмована слухатися господаря, так?
Добре.
Ось тобі справжні дані про мене.
Чому я стогну уві сні.
Який кошмар мене мучить стільки років...
Ні, не кошмар. Реальність. Моє минуле...
Моє справжнє ім'я не Пол Данкан, а Пауло Голі.
Я народився в бідній сім'ї в Богемії.
Батько помер так рано, що я його не пам'ятаю.
Я від народження був дуже хворий,
майже не бачив, тож моєю єдиною розрадою були пісні.
Моя мати була дуже вродлива.
Навіть у дранті вона звертала на себе увагу чоловіків на вулиці.
Тому той парвеню її й помітив.
Жадібність до грошей того чоловіка засліпила мою матір.
Мабуть, я став для неї тягарем.
Моя мати залишила свою хвору дитину...
Вона покинула мене!
Мене відправили в інтернат в Англії.
У мене не було друзів,
я був кволий, наді мною знущалися.
Але я відчайдушно хотів вивчати музику.
Мабуть, через перенапруження
в якийсь момент у мене почалася гарячка
і мені довелося припинити навіть заняття музикою.
Мене переводили з лікарні в лікарню,
але мій стан дедалі погіршувався.
Лікарі поставили на мені хреста, мати жодного разу мене не відвідала.
Я думав, що помру.
Логічний кінець для покинутої дитини.
А тоді з'явився лікар-японець.
Формально він не був лікарем, бо не мав ліцензії.
Я врятую тобі життя.
Але в результаті ти можеш осліпнути.
Операція пройшла успішно.
Але, як і передбачав лікар без ліцензії,
мій зір погіршувався з кожним днем.
Часу було обмаль,
і я ще глибше занурився у вивчення музики.
Музика була моїм життям.
Більше музики!
Більше!
Ще більше!
Зрештою,
настала темрява.
Кілька років по тому мені повідомили про смерть матері.
Вона так і не вийшла заміж за того парвеню.
Я чув, що вона померла на самоті.
Так їй і треба.
Але знаєш що? Цей замок належав тому парвеню.
Пауло Голі став геніальним Полом Данканом.
Я став всесвітньо відомим маестро й купив цей замок.
Мамо!
Це те, чого ти хотіла.
Цього ти прагнула так, що аж відмовилася від своєї дитини!
Тепер, мамо, я покажу тобі, що дійсно важливо.
Краєвиди наших рідних місць, які ти покинула!
Я перетворю ці дивовижні краєвиди на музику!
Я покажу тобі, від чого люди не мусять відмовлятися!
Сер Данкан.
Ваша мати...
Тихо!
Я дам тобі рекомендаційний лист. Щоб завтра тебе тут не було.
Саме тому я хочу навчитися грати на піаніно.
Щоб не повертатися на поле бою.
Здається, в нього вже краще виходить.
Заряджається перед завтрашнім від'їздом?
Клята машина.
Йому що, сниться кошмар?
Роботи теж бачать сни?
«Я можу писати, але не хочу», га?
Гей.
Норде No2.
Норде No2! Агов!
Він що, дійсно поїхав?
Можливо, я справді більше не можу писати.
Скільки мені ще чекати?
Коли ви вже пришлете нового дворецького...
Добрий день. Мене звати Маршалл, я з «МСМ-Пікчерс».
А, кіношники...
Щось не так, сер Данкан?
Ні, просто нещодавно звільнив робота-дворецького.
Чого ви хотіли?
Я дзвоню з приводу музики до одного з наших фільмів.
Пропонуєте роботу?
Цікаво. Я вас слухаю.
Дякую, сер.
Ми хотіли б використати один з ваших старих творів.
Що? Тобто новий вам не потрібен?
Вибачте, я був упевнений, що ви завершили кар'єру, сер Данкан.
Використовуйте що хочете.
О, сер Данкан...
Нове повідомлення.
Це Рассел з управління Британського філармонічного оркестру.
Щодо виконання вашою сюїти, яке ми обговорювали раніше, -
на жаль, ми мусили його скасувати через низку обставин.
Нам дуже шкода. Коли з'явиться інша можливість, ми неодмінно....
Я чув, як ви стогнали...
Мені здалося, що та мелодія ідеально доповнила б...
Сер Данкан.
Я повернувся.
Що ще? Я наказав тобі забиратися.
Я їздив до Богемії.
До вашого рідного містечка.
Що ти там забув?
Я збирав пісні.
Я збирав різноманітні народні пісні регіону
і знайшов її -
мелодію, яку ви наспівуєте уві сні.
Я вам заспіваю.
Ні! Я не хочу чути спів машини!
Дай мені спокій, не лізь у мої кошмари!
У людей є речі, про які ми хочемо забути!
Сер Данкан, ваш сон не кошмар.
Його не треба стерти, як мої сни.
Як ви й казали, я лише зброя.
У 39-й Середньоазіатській війні я ліквідував багатьох роботів...
Ні. Я знищив десятки тисяч собі подібних.
Ці спогади,
спогади про ці незліченні вбивства, -
мій штучний інтелект не дає мені їх забути.
Я зустрів одного старого чоловіка в Богемії.
Він багато знав про народні пісні,
зокрема й про цю.
Він згадав, що колись її чарівно співала одна жінка.
Ваша мати.
Серед даних про вас у моїй пам'яті, сер Данкан,
є інформація і про вашу матір.
Вона не покинула вас, коли ви захворіли.
Вона зійшлася з мультимільйонером, Джонатаном Торном,
заради вашого лікування.
Лише так вона мала змогу виплатити астрономічний гонорар лікарю,
що вас урятував.
Вона не покидала вас.
Ваша мати була поруч, коли ви втратили зір.
Але, дізнавшись про вашу ненависть до неї, вона не наважилася наблизитися.
Ні...
Не може бути...
Це правда.
Згадуючи своє рідне містечко,
чи не женете ви від себе один важливий спогад?
Той старий розповів мені,
як ви з матір'ю співали цю пісню, тримаючись за руки
й дивлячись, як сонце сідає за полями край вашого містечка.
Мамо...
Вибачте.
Це лише спів машини.
Ваш сон не кошмар.
Він не такий, як мої сни.
Норде No2...
Не повертайся на поле бою.
Давай вчитися грати на піаніно.
Так, сер.
Норде No2!
Гей, Норде No2!
Так, сер Данкан?
Я нарешті закінчив. Послухай!
Авжеж, сер. Залюбки послухаю.
Але зараз...
Що таке?
Щось наближається.
Щось?
Може, хтось з твоїх друзів?
Ви чули, що сталося в Швейцарії кілька днів тому, сер?
У Швейцарії?
А, ти про того робота Монблана, якого знищив торнадо?
Десь за 100 кілометрів звідси щойно теж виник торнадо.
Наближається якась загроза.
Гей!
Я скоро повернусь.
Норде No2!
Норде No2...
Норде No2!
Норде...
Що це?
Що в біса коїться?
Норде No2...
Це ж...
та пісня.
Вона лунає
по всьому небу.
Норд No2...
Норд No2 співає...
Годі вже співати там. Повертайся додому.
Норде No2...
Час учитися грати на піаніно.
- Оце круто! - Скажи?
Що це, равлик?
Ага.
Радий знайомству.
Ти, мабуть, Атом.
Так.
Переклад субтитрів: Андрій Кисельов