KRÁLOVSTVÍ ÚSMĚVŮ
- Bože. - Tati.
Můžeme servírovat?
Ano, jistě.
Slečna Největší talent.
Už je to dlouho.
Dobrý den, máte se dobře, pane?
Pokud má titul Největší talent,
musí být velmi talentovaná.
Vůbec ne.
Je jen štědrý.
Nejprve vám nabídneme polévku.
Už jsme to rozhodli, tak to není třeba protahovat.
Wone, tvá pozice je jistá,
vezmi si Ju-ri do roka, než bude pozdě.
Omlouvám se. Moc se omlouvám.
Jste zraněná?
Jste v pořádku?
Promiňte.
Ptám se, jestli vám něco je.
Cože?
Ne, nic mi není.
Je to nebezpečné, ustupte. Uklidím to.
Ne, já to udělám, pane.
Já to udělám.
Promiňte, pane.
Nechte to na mně.
- Sa-rang, můžete jít. - Ne, madam.
- Já to… - Sa-rang?
Omlouvám se.
- Pane Ku. - Ano.
Bože.
- Je to výborné. - Ano?
13. DÍL
Když jsem viděl Wona zvládnout oslavu 100letého výročí, říkal jsem si:
„Ten kluk se ale umí přetvařovat.“
Ale podle toho dneška to asi nehrál.
Skutečně mu na jeho zaměstnancích záleží.
Proto ho mám ráda.
Záleží mu i na lidech jako ona.
Je jiný než všichni ti nabubřelí chlapi.
Jsi úžasná, že se ti to na něm líbí.
S předsedou Hanem zařídíme veškeré přípravy na svatbu.
Rozumíme si?
Ano, otče.
Wone.
A co ty?
Já…
miluji někoho jiného.
Co to mělo být?
Omlouvám se.
Jak jste s takovými schopnostmi v salónku?
Omlouvám se.
Převezmu hlavní obsluhu a Sa-rang mi bude asistovat.
Jak ji tam můžu pustit, když jí upadl talíř?
Obsluhovat budu já. Vy budete nahoře.
Nebude druhé patro pro nového člena příliš?
Proto se ujmete vedení vy.
- Ha-na. - Ano, madam.
Odkdy je Království úsměvů tak laxní?
Za mých časů to tak nebylo.
Je to pokoj na úplném konci.
Nesmíme znovu chybovat.
Ano, madam.
Bože, myslel jsem, že Won je jen dítě. Ale pěkně vyrostl.
Dokonce někoho miluje.
- Miluješ ji hodně? - Ano.
Samozřejmě.
Muž by měl umět milovat ženu.
Nepřišli jsme sem zjistit, koho miluješ.
Mluvíme o manželství.
Je třeba mluvit jen o tobě a Ju-ri.
Říkal jsem ti to od začátku.
Omlouvám se,
ale k Ju-ri jsem nikdy nic necítil.
- A moje city se nezmění. - Wone.
To nic.
Všichni se zamilovávají a odmilovávají.
To je normální. Nebojte se.
Wone.
Miluj ji, jak chceš, a pak se s ní rozejdi.
Stejně se musíme vzít.
Je to moje dcera, ale má tak velké srdce.
Přesně proto jsem si ji vyhlédl.
Má velké srdce.
Řekl jsem…
že miluji někoho jiného, ale nikoho to nezajímá.
Chvíli mě to mrzelo.
Ale myslím, že to není třeba.
Protože ani já
nemám zájem o tyto řeči o manželství.
Odcházím.
Snad se budete bavit, pane.
Ty taky, Ju-ri.
Příště se sejdeme sami.
Měl jsem toho syčáka za měkkotu.
Ale má pevnou povahu.
Že, tati?
Přirostl ti k srdci, co?
Ano, líbí se mi.
Omlouvám se za něj.
To nic.
Stejně je můj.
Nikomu ho nedám,
tak se nebojte.
Volaný účastník není dostupný…
Musíme si promluvit.
Proč mi nebereš telefon?
Mám ho ve skříňce. Teď pracuju.
Mrzí mě, že jsi to slyšela.
Promluvíme si později.
Zlobíš se?
Ne.
Jen jsem byla trochu v šoku.
Nedojde k tomu.
Dobře?
Dobře.
Promluvíme si později. Musím obsluhovat.
Proč tu vlastně pracuješ?
Tohle není hotel.
To bych také ráda věděla.
Také jsem myslela, že pracuji v hotelu.
Můžete prosím ustoupit, pane?
Fajn.
Zavolej mi hned po práci.
Budu čekat.
Jen běžte.
Nesu vám vaše jídlo.
Vcházím dovnitř a obsloužím vás.
Nesu vám vaše jídlo.
Panebože!
Jsi blbá?
Jsi tak vtipná.
Podívej se. Jsi k popukání.
Kdo jsi?
Jak to se mnou mluvíš? Říkej mi „pane“.
Pane, to určitě. Omluv se.
Když se omluvíš, odpustím ti to.
Omlouvají se lidé jako ty.
Já se neomlouvám.
Co je to s tebou?
Máš poslední šanci. Omluv se. Počítám do tří.
Co? Proč bych jako měl?
Jedna,
- dva… - Tři.
Co uděláš?
Omluv se.
Proč bych měl? Víš, kdo jsem?
Nepotřebuju to vědět.
Rozmazlené děti musí dostat za vyučenou.
Řekla jsem, aby ses omluvil!
Přestaň!
Když nepřestaneš, neodpustím ti!
To já ti odpustím. Jen se musíš omluvit.
Sorry. Spokojená?
Korejsky!
Promiň. Omluvil jsem se.
Bože.
Jen počkej. Za tohle zaplatíš.
Budeš toho litovat.
Smůla.
Já ničeho nelituju.
Slečno Čchonová?
Ano, tady Sa-rang.
Přiveďte pana Či-hua. Shání ho předseda.
- Prosím? Koho? - Pana Či-hua.
Syna paní Kuové.
Ty jsi Či-hu?
Předseda se po vás ptá.
Půjdeme spolu dolů, pane?
Výborné.
Je tu náš Či-hu.
Dlouho jsme se neviděli.
Jak se vám daří, pane?
Aha. Ty musíš být Či-hu.
Ten ale vyspěl.
Že ano? Začíná se podobat svému strýci.
Lichotíte mi.
Nikdy se nechová jako dítě.
Mám báječného vnuka.
Narodit se jako váš vnuk je pro mě čest.
Slyšeli jste ho?
Jak bych ho mohl nezbožňovat?
Dobrá práce.
Přijměte to s vděkem.
Děkuji, madam.
Víte, že si to nezasloužíte, že?
Omlouvám se.
Přivřete oko. Nakonec to dopadlo dobře.
Nahoře to bylo také náročné.
Pokud vás ještě někdy vyberou do Týmu snů,
zopakujte si nejdřív základy.
Ano, madam.
Děkuji.
Denní mzda stejně vysoká jako má výplata.
Takže jsi zamilovaný?
Ano.
Zkrátím to.
Ukonči to.
To nemám v úmyslu.
Jsem
tvůj otec
i otec Království Group.
A ty jsi můj syn i syn Království Group.
Pro nás
je manželství cennější než láska.
Ať miluješ kohokoliv,
nedokážeš ji ochránit.
A nakonec tě stejně opustí.
Ne.
To se nikdy nestane.
A taky
ji ochráním
za každou cenu.
Protože ji miluji z celého srdce.
To na začátku říkají všichni.
Možná mi zatím nerozumíš,
ale brzy to pochopíš.
To je vše, co k tomu řeknu.
Volaný účastník…
Volal jsem už tolikrát.
Mám to přeskočit?
Svítí se tam.
Pane. Promiňte.
Vy tady bydlíte?
- Ne. - Nebydlíte tu, že?
Někdo nahlásil, že se tu potuluje podezřelá osoba.
Podezřelá osoba?
Ne, jsem tu jen já.
Ano, proto jsme tady.
Ukážete mi občanku, prosím?
Někdo si to musel špatně vyložit.
Nejsem podezřelá osoba.
Tak proč tady jste?
Bydlí tady moje přítelkyně.
Několikrát jsem jí volal, ale nebere mi to.
Tak jsem měl strach.
Jo, určitě je to stalker.
Nejdřív ho odvezeme na stanici.
Nejdřív bychom si měli ověřit,
- že je stalker. - Ověřit co?
- Jasně. - Jeho přítelkyně to ani nezvedá.
Úmyslně se mu vyhýbá, ale on ji sledoval k ní domů.
Určitě je to stalker.
Já že jsem stalker?
Z čeho na mně jste usoudili, že jsem stalker?
Ze všeho. Bezpochyby.
Tohle je tvůj problém.
Jak bez výslechu rozeznáš romantika od stalkera?
Nemám pravdu, pane?
Ano, nejsem stalker.
Vaše oči mluví pravdu.
Já to věděla. Je romantik.
Jel takovou dálku, aby zkontroloval svou přítelkyni.
Tak ho to mrzí, že ani nezazvonil.
Že?
Ano.
Prosím. Nech si ty kecy, jo?
Jsi přece zkušená.
Podívej. Svítí se tam, a to dost jasně.
Tak proč to nezvedá?
Prostě vás z duše nenávidí.
A přesto jí pořád voláte.
A jste u jejího domu.
Bože. Komu by se to líbilo?
Stalkeři si ani neuvědomují, že jsou stalkeři.
Tak proto jsi mi nikdy nezavolal, když jsem se naštvala?
Proč to zase vytahuješ?
Přišel jsi za mnou domů,
když jsem po naší hádce brečela?
Řekl jsem, že přijdu, ale tys mi to zakázala.
Když ti to zakážu, bereš to vážně?
Proto jsi ztracený případ!
Furt vytahuješ minulost.
Vidím, že umíš být pěkně nevraživá.
A kvůli komu jsem taková?
Kvůli mně. Je to moje vina.
Já. Za všechno můžu já.
- Aspoň to víš. - Za vše můžu já.
Když vás tak poslouchám…
- Je to směšné. - …myslím,
že byste si měli podat ruce
a usmířit se.
Doufám, že si dobře popovídáte
a dosáhnete smírné dohody.
Tak tedy. Už půjdu.
Přeji vám příjemnou konverzaci.
Na shledanou.
Vrať mu občanku.
Postarám se o zbytek. Dej si pauzu.
Ještě jsi ani nejedla, že?
To nevadí. Najím se pak.
Mně to vadí.
Odpočiň si.
Prodáváme duty-free zboží.
Řekněte mi, kdybyste něco chtěli.
Duty-free prodej.
Prodáváme duty-free zboží.
Potřebujete něco, madam?
Chtěla bych si koupit toto.
Cože? Proč už jsi zpátky?
Brzy se ztlumí světla.
Jak s tímhle přístupem zvedneš tržby?
Pokračuj, dokud neřeknu.
Neměli bychom cestující rušit při odpočinku
kvůli tržbám.
Přesně proto tě nikdy nepovýší.
Pchjong-hwa, neměla bys pokračovat,
i když ti řeknu, ať skončíš?
Jdi prodat ještě jednu věc.
Je mi líto,
ale nemůžu.
Pchjong-hwa.
Kdo to tu vede?
- Vy, madam. - A?
Vzepřeš se mému nařízení?
V zájmu odpočinku cestujících a bezpečí zaměstnanců
vás žádám o dodržování pravidel.
Nevěděla jsem, že ti tak záleží na pasažérech a zaměstnancích.
HOTEL KRÁLOVSTVÍ
Jste tu sám, pane?
- Ano. - Doprovodím vás ke stolu.
Nesu vám vaši kávu.
Volal jsem ti.
Usnula jsem brzy, nemohla jsem to vzít.
Když jsem se vzbudila, už bylo na volání pozdě.
Promluvíme si po práci?
Wone!
Byl jsi tady.
Proč mi nebereš telefon?
Nechoď za mnou do práce.
Jsem tu jako host.
- Kávu. - Chcete ji teplou?
- Ano. - Dobře. Připravím vám ji.
Co chceš?
Přejdu rovnou k věci.
Chce si mě vzít spousta mužů.
Já vím.
Proto se ti neomluvím.
Jsi tak úsečný. Proto tě mám ráda.
Ju-ri.
Ano?
Chci,
abys poznala lásku.
Měla jsem spoustu vztahů.
Skutečnou lásku.
Pak pochopíš, co to znamená,
když říkám,
že někoho miluju.
A proto to s tebou
zkusím.
Najdi si někoho jiného.
Někoho, kdo si tě bude vážit
a bude tě milovat.
Buď s někým takovým.
Dobře si to rozmysli.
Když odejdeš, nedostaneš další šanci.
Když ti pomůžu,
víš, že můžeš mít Království Group jen pro sebe.
Tu kávu ti zaplatím.
Užij si to tady.
- Pro každého jednu? - Ano.
Dobře. Děkuju.
Připravím vám to.
Neobjednal jsem si to.
Na účet podniku. Do toho.
Proč?
Musel jste se pohádat s přítelkyní. Kopněte to do sebe.
Nepohádali jsme se.
Vezměte si to.
Tak jste dostal kopačky?
Ne, nepohádali jsme se, ani mi nedala kopačky.
Už jsem vám to řekl.
Proč mi to všichni dělají?
Myslím to vážně. Nepohádali jsme se.
Ani mě neodkopla, vezměte si to.
Přijměte to.
Je to ze srdce.
To zvládnete.
Děkuju!
Jsi v pořádku?
Hlava mi říká jedno
a srdce něco jiného.
To znamená, že nejsi v pořádku.
Nemusíš předstírat, že jsi v pořádku.
Musím si to promyslet.
Dobře.
Asi potřebuješ čas na rozmyšlenou.
Ale nemusíš se bát.
Jak to mám asi udělat?
Vím, že se musíš bát,
ale doufám, že mi dokážeš věřit.
Postarám se o to.
Je to můj problém.
O své budoucnosti rozhoduju já.
Přesto doufám, že se se mnou nechceš rozejít.
Proč bych se s tebou měla rozcházet?
Tys nad tím přemýšlel?
Ne, proč bych měl?
To by mě ani nenapadlo.
Nedokážu tě opustit.
Tak proč jsi to říkal? Rozrušilo mě to.
No…
Říkala jsi, že se cítíš mizerně
a že potřebuješ čas na rozmyšlenou,
tak jsem myslel, že to kvůli tomu minule.
Ty řeči o vdavkách?
Sice mě to překvapilo,
ale nečekám přece, že mě tvůj otec
přivítá s otevřenou náručí.
Ty také nemáš babiččino požehnání.
Co to říkáš?
V jejím srdci jsem stále číslo jedna.
Myslíš kandidát číslo jedna.
Nenahraditelná
jednička v jejím srdci
je má maličkost.
Proč jsi na to tak hrdý? Není to ani nic tak skvělého.
Jak to myslíš, že to není skvělé?
Je to ten nejlepší titul, co mám.
Konečně se usmíváš.
Vážně jsem chtěl vidět tvůj úsměv.
Dřív jsi můj úsměv nesnášel.
Takže se neboj.
Víš, jak se cítím.
Proto jsem se tolik bál.
Každopádně si řeči mého otce neber k srdci.
Řekl jsem mu jasně, že někoho miluju.
Sice jsem se
trochu lekla, ale to nevadí.
Věděla jsem, že tě tohle nerozhodí.
Snažila jsem se to nevnímat negativně.
Tak co myslíš tím,
že potřebuješ čas na přemýšlení?
Slyšel jsi o Týmu snů?
Tým snů? Co to je?
Očividně to je sen každé obsluhy.
Nejdřív jsem o tom nevěděla,
ale když jsem to zažila, něco mě napadlo.
Když budu tvrdě pracovat a dosáhnu vrcholu,
stanu se služkou v bohaté rodině.
O takové hotelové práci jsem nesnila.
Nevěděl jsem, že si bereme naše zaměstnance na soukromé akce.
Ani nevím, proč jsi tam byla ty.
Pokusím se to změnit,
jen chvilku počkej.
I kdyby to nějakou dobu trvalo, postarám se o to.
Zbavím se Týmu snů.
Netuším, co je správné.
Ostatním se to kvůli penězům líbilo.
Je to jen můj názor.
A ten by neměl ostatním
bránit v tom, aby si vydělali víc peněz.
Tak jo. Čekali jste pěkně dlouho.
Teda, vypadáte živěji.
Předtím byl na pokraji pláče.
O čem to mluvíte?
Škoda. Ráda bych tě viděla plakat.
- Ne, jen si vymýšlí. - Takže jste byl na pokraji smrti?
Bože.
Už nám uvařte, prosím.
Dobře. Že jste to vy dva,
začnu posledním chodem.
- To je mé srdce. - To jsem chtěla říct já.
Dej si to do tašky.
Tati, co budeme dneska jíst?
Dnes nemám čas.
Objednej si s mámou kuře.
Co? Měli jsme dnes jíst venku.
Nemůžu. Mám schůzku.
Dnes máte výročí svatby.
To už jsi zase zapomněl?
Zapomněl jsi, co?
Ne, nezapomněl.
Šéf nás jen dnes musí všechny vidět.
Zrovna dnes?
Řekl jsi mu, co je za den?
Samozřejmě, že ano.
Ale společnost osobní věci nezajímají.
Jak to, že jsi pořád stejný?
Je pravda, co se říká. Lidé se nemění.
Stará přísloví nikdy nelžou.
Můžeme to oslavit o víkendu.
Mimochodem, měla bys zajít na nákup.
Táta si stěžoval na přílohy.
Proč mu neuvaříš ty?
Ty jsi jeho syn, víš to?
Ale ne!
- Pěkně! - Hezké birdie!
Dobrá trefa!
- Pomoz mi. - Podívej.
Jsi moc napjatá. Pokazí ti to švih.
Takhle. Natoč se doprava a pak se opatrně zhoupni.
Dobře. Hezká rána!
- Dobré? - Bylo to skvělé.
Připravit.
Hej!
Hezká rána!
Cože? „Hezká rána“?
„Bylo to skvělé“?
Vysvětlím to. Zlato, počkej.
Jak skvělé, ty pitomče!
- Zlato. - Jsi mrtvý.
Kdy se vzpamatuješ?
Zlato!
Au, moje nohy. Bolí mě záda.
Kdo řekl, že můžeš vstát?
Je tu část jarní cibulky.
Jak jsi věděla, že tu jsem?
Počkej.
Udělám to.
Tady. Dej mi to.
Co to děláš? Měl bys pomáhat mně.
Říkal jsi, že máš schůzku.
Co na to manažer?
No, měl jsem schůzku…
Dobře. Zavolám manažerovi.
Skončil jsem v práci.
Šli po mně,
protože jsem pokazil smlouvu.
Každý přece dělá chyby!
Zbláznil ses? Kdy jsi skončil?
Nedávno.
Kdy přesně?
Na jaře?
Loni.
Skoro před rokem?
Bože.
Takže každý den předstíráš, že jsi v práci?
Kde jsi vzal peníze na golf?
No tak. Odstupné.
Jsou docela štědří.
Nevím, co bych si bez něho počal.
So Čchong-čä, ty šmejde.
Dnes večer tě zabiju.
VRCHNÍ MANAŽER KU WON
HOTEL KRÁLOVSTVÍ
Ta-dá.
Tady jsi.
Takhle pracuji se svými zaměstnanci.
- Tady. - Je toho víc?
Silné a slabé stránky, příležitosti, hrozby.
Co je pro zákazníky naše síla?
Naše silná stránka?
Volám ohledně hotelu Dubaj.
Ano.
HOTEL KRÁLOVSTVÍ
Pane Ku.
Paní Kuová prý nenechala všechny vedoucí pracovníky
celý týden spát, aby sepsali ten návrh.
Dokážeme je porazit?
Bude to jeden na jednoho.
Nepřišli jsme bojovat.
Přišli jsme pracovat.
Já vím, ale pořád se chtějí hádat.
Věříš mi, ne?
Jistě že ano.
To zvládneš!
Dobrá. Tak začněte.
Předejte mu to.
Ano, madam.
Bože.
NÁVRH KRIZOVÉHO PLÁNU
Docela jste se připravili.
Hlavní bod je prostý.
Jde o celkové snížení našich fixních a variabilních nákladů.
Nejdříve se zaměříme na výplaty.
Měli bychom najmout méně zaměstnanců a vytvořit více smluvních pozic.
Budeme mít dost zaměstnanců na sezónu a bankety?
Můžeme zaměstnat praktikanty nebo brigádníky.
Neovlivní to kvalitu našich služeb?
Ne. Před bankety je vycvičíme
a budou podávat jen jídlo. To nebude problém.
Pokud navíc zavedeme chytrý systém přihlášení a odhlášení,
budeme moci postupně snižovat stavy.
„Zrušení kyvadlového autobusu,
redukce menu pro zaměstnance
a vyřazení vody a pohoštění v salónku pro personál.“
Zaměřila jste se na vše.
Je to krizový plán.
Jaký je očekávaný efekt?
Očekáváme, že ušetříme
miliardu měsíčně a více než deset miliard ročně.
Deset miliard wonů?
Vrchní manažere Ku,
kolik běžných pokojů se musí prodat, abychom tolik vydělali?
Běžných pokojů by to bylo asi 34 000.
To je přesné.
Stále myslíte, že snižování nákladů není efektivní?
Ano.
Náš pan Ku zní velmi sebevědomě.
Všechno, co teď řeknete,
musí vydělat víc než deset miliard wonů.
Hotel by se neměl
soustředit jen na prodej pokojů.
Ale na nezapomenutelný zážitek.
Aby zaměstnanci mohli sloužit od srdce,
- společnost musí podporovat… - Dost těch teorií.
Mluvte o penězích, ano? O penězích.
Mám
tedy začít
se sto miliardami wonů?
Co?
Nabídl jsem manažerské poradenství 170 místním hotelům po celém světě
a 30 z nich s námi
podepsalo smlouvu o správě hotelu.
Jak asi víte, taková smlouva
nám zajistí část zisku z hotelu
výměnou za naše jméno a služby.
Odhadujeme
roční výnos přes 35 miliard wonů.
Kdy jste to všechno stihl?
Šestihvězdičkový hotel v Dubaji nabídl,
že z nás udělá hotelový řetězec.
Už jsme podepsali kontrakt
s belgickým resortem Comfortabele,
nováčkem v oboru.
Hotel Království už nebude pouze domácí značkou.
Uvidíte ho po celém světě.
Je to možné jen díky tomu,
že Království vyhrálo cenu za největší talent.
Nic z toho jsem nedokázal sám. Je to díky těm,
kteří tento hotel sto let budovali,
a mezi ně patříme i my všichni.
Hotel tvoří zaměstnance.
A zaměstnanci vytvářejí hotel.
Zmínila jste brigádníky.
To by usnadnilo najímání personálu a jejich propuštění.
Ale také by jim to usnadnilo odchod ze společnosti.
To vyústí ve spolupráci těch, kteří jsou ochotni opustit jeden druhého.
Už v tom nepokračujme.
Myslím, že nám toto
přinese víc než 100 miliard wonů.
Co vy na to, paní Kuová?
Snížení nákladů
musí dosáhnout každá společnost
bez ohledu na to, o kolik se navýší tržby.
Ano, v tom s vámi souhlasím.
Jenomže pokaždé…
když jsem byl v zahraničí, mě napadlo to samé.
„Proč v této zemi není Království?“
„Proč nejsme celosvětový hotelový řetězec?“
Máme přeci dostatek prostředků.
Že ano?
Pane Ku,
proč to tak je?
Myslím, že je to proto, že Království nemá zavedenou značku.
Je to jeden z mnoha luxusních hotelů.
Nicméně zavést značku není snadné.
Musí se budovat časem.
Naštěstí má
náš hotel stoletou historii.
Díky oslavě 100. výročí
můžeme říct,
že hotel má svou značku.
Pane Ku.
Od příštího měsíce budete
prezidentem hotelu.
Buďte v čele a udělejte z Království nejlepší hotel na světě.
- Otče… - Měla byste mu pomoct.
Zvládnete to, že?
Ano, zvládnu.
Dokázal jste to,
po čem jsem tolik toužil.
Proč se hotelu nevzdáte, madam?
Raději se zaměřte na aerolinku a distribuci.
To by mohlo být efektivnější.
Hotel je v porovnání s aerolinkou a distribucí menší.
Jenže jde o to,
že mu nechci nic darovat.
Máte důvod, proč se hotelu nemůžete vzdát?
Protože Won ho má rád.
O důvod navíc se ho nevzdávat.
RODINNÝ SOUD V SOULU
Rozvodové papíry?
Odkdy mi kladete takové otázky?
Pokud se rozvedete, teď to být nemůže.
Není vhodná chvíle.
Měli byste počkat.
Pane Čchö.
Nějakou dobu mě znáte, že?
Pracuji pro vás od mládí.
Viděl jste mě někdy něco vzdát?
Ne.
Tak proč to říkáte, když to dobře víte?
„Vzdát se hotelu“?
Won získá hotel jen jediným způsobem.
Když ho pustím.
Jen tak to bude možné.
Rozumím.
Můžete odejít.
Děkuji.
To je neuvěřitelné.
Slyšeli jste tu žhavou novinku?
Jakou?
Pan Ku porazil paní Kuovou a bude konečně prezidentem.
Vážně?
Kdybych to věděl, předcházel bych si ho.
Sa-rang, můžeme si promluvit?
Ano, madam.
Budete mít speciální povinnosti.
Prozatím nebudete pracovat v Království úsměvů.
- Jen já? - Ano.
Zvláštní rozkaz od předsedy.
Od předsedy?
Omlouvám se.
Či-hu řekl, že to musíte být vy.
Dohlédněte na něj, dokud je v Koreji.
Má opravdu dobrý odhad na lidi.
Hned poznal, že jste nejlepší zaměstnanec hotelu.
Promiňte,
ale můžu se zeptat, jestli to budu dělat jako zaměstnanec hotelu?
Říkejme tomu osobní prosba.
Je to poprvé, co mě o něco žádá.
Jen chci vnukovi splnit přání.
Přehnal jsem to?
Ne, pane. Rozumím.
- Ale… - Copak?
Můžu s ním jednat jako s mladším bratrem?
Víc si přát nemůžu.
Či-hu je jedináček, vyrůstal sám.
Ano, pane.
Pane Či-hu?
Kde může být?
Či-hu!
Kde proboha jsi?
Jsi tady?
Co? Vyděsilas mě!
Jaké to je?
Jak se opovažuješ? Myslíš, že ti to projde?
Dávej si pozor.
Ochutnáš peklo.
Cože?
Jsem tu, aby ses mi pomstil a mučil mě?
Proč? Bojíš se?
Ne, vůbec ne.
Jestli jsi muž, měl bys hrát fér.
Ale skrýváš se pod maskou.
Možná je to proto, že jsi dítě. Chováš se nevhodně.
Neříkej mi dítě.
Nejsem dítě.
Opravdu?
Máš pravdu.
Jsi tak dětinský, že nejsi ani dítě.
Mimino. Jsi mimino.
Jsi mimino, viď?
Neříkej mi mimino!
- Ukaž se. - „Ukaž se“.
Jsem na řadě.
Teď ke mně musíš být slušný.
Zahrajeme si ještě.
Je to deset nula.
Mělo to být poslední kolo.
Ještě jedno kolo.
- To si chceš hrát tak moc? - Ano.
Tak jak by ses mě měl zeptat?
Sa-rang,
můžeme si ještě
zahrát jedno kolo?
Dobře.
Tak jo.
- Tohle je vážně naposledy. - Paráda!
Ne do výšky…
Zkus to znovu. Můžeme?
Raz,
dva,
tři.
Dobrá práce.
Je to dobré, že?
Ano.
Mimochodem, mám otázku.
Proč to děláš?
Proč se chováš hezky před dospělými
a pak šikanuješ slabé?
Baví tě to?
Dělám si, co chci.
Asi nemáš kamarády, co?
Jen nuly si hledají kamarády.
Nepotřebuju je.
Já to věděla.
Kdo by se kamarádil s takovým bručounem?
To není pravda.
Nemám kamarády, protože je nepotřebuju.
To si jen nalháváš.
Ne, nenalhávám.
Musíš být milý, jestli chceš kamarády.
Když se budeš posmívat a šikanovat, přátele si nenajdeš.
Tak už takový nebuď. Jasné?
Pojďme dovnitř.
Můžeme si ještě hrát?
Žádáš mě o laskavost?
Dobře. Jen proto, že je to laskavost.
Ano!
Dobře. Pojďme si hrát.
Dědo!
No ahoj.
Musel ses dobře bavit.
Ano. Zítra si budeme zase hrát.
Běž nahoru a umyj si ruce.
Přinesu ti jídlo.
Dobře, Sa-rang.
Nikdy nevypadal tak šťastně.
Jste jako jeho skutečná sestra.
Děkuju.
To nestojí za řeč. Taky jsem se bavila.
Jsi doma.
Proč jsi tady?
Prozatím budu pracovat tady.
Předseda mě požádal, ať dohlédnu na Či-hua.
Máš dohlédnout na Či-hua?
To nemusíš. Promluvím s ním.
Slušně mě požádal.
Nenařídil mi to jako předseda.
Požádal mě z lásky k vnukovi,
tak jsem souhlasila.
Ale i tak, jak to po tobě mohl chtít?
Už jsem souhlasila.
Bavím se po svém, tak se neboj.
Dobře, fajn.
Ale musíš mi říct, kdyby tě někdo trápil.
Dobře. Řeknu.
Takže tohle je pokoj vrchního manažera Ku Wona.
- Můžu se porozhlédnout? - Jistě.
Ale jak dlouho mě chceš titulovat?
Nejsme ani v práci.
Fajn, pane Wone.
Co znamená „pan Won“?
Nevím.
To je král kaprů.
Tohle…
Bylo tak těžké
složit ty kousky zase dohromady.
Ale proč ses tak namáhal?
Je to vzpomínka
na naše první rande.
Co je tohle?
Počkej.
Tehdy jsem se ti začala líbit?
No, ne tak docela.
- Dej. Je mi trapně. - Bože.
- Ne. - No tak.
- No tak. Je mi trapně. - Ne.
- Dej mi to. - Ne.
- Je mi trapně. - Ne.
- Tak už mi to vrať. - Ne.
Co děláte v mém domě?
Takže v této posteli
spíte, pane Wone.
Sa-rang.
Jsi tady?
Sa-rang, jsi tady?
Tadá!
Co tady děláš?
Hraju si na schovávanou!
Teď se musíš schovat ty, ano?
- Deset. - Počkej.
- Devět. - Zpomal.
Osm, sedm,
šest,
pět,
čtyři, tři,
dva, jedna.
Už jdu!
Či-hu, ten syčák. Ani nezaklepal.
Byla to dřina, co?
Rodičovství je prý ta nejtěžší práce.
Asi to bude pravda.
Netrávil jsi
náhodou někdy čas s Či-huem?
Když byl Či-hu mladší, studoval jsem v zahraničí.
A když jsem byl v Koreji, byl on v zahraničí, takže se míjíme.
Proč se ptáš?
Protože je malý, ale už teď vypadá osaměle.
- Či-hu? - Ano.
Mám pocit, že okolo sebe nikoho nemá.
Je tak vychovaný a vyspělý, že jsem nic netušil.
Vyspělé dítě není dobré znamení.
Dospělí mají být vyspělí.
I v dospělosti je vyzrálost těžká.
Či-hu,
měl bys spát ve své posteli.
Či-hu.
Jsi doma, strýčku Wone.
Ano. Pojďme spát nahoru.
Máma ještě není doma.
Myslím, že přijde pozdě.
Co si jít lehnout brzy a uvidíte se zítra?
Chyběla mi včera a předevčírem.
Vážně ji chci dnes vidět.
Můžu na ni počkat?
Jistě, klidně.
Dobře. Děkuju.
Mami!
Proč jsi ještě tady?
Neodjel jsi do Ameriky?
Nemůžu tu ještě chvíli zůstat?
Říkala jsem, že teď se to nehodí.
Proč neposloucháš?
Promiň.
Běž do pokoje.
Dobře.
V zákulisí ses dost připravil.
Říkal jsem ti to.
Nezasloužíš si být majitelkou skupiny.
Mluvíš, jako bys už vyhrál.
Vážně si myslíš, že je po všem?
Jsi naivní.
Záleží ti jen na skupině?
Či-hu pro tebe neexistuje?
Víš, jak dlouho na tebe čekal?
Co?
Připomíná ti tebe?
Pořád jsi brečel, když jsi hledal mámu.
Ale víš co?
Či-hu není ty.
A já nejsem jako tvoje máma.
Neraď mi ze svého ubohého pohledu.
Jsi tak arogantní.
Jsem ve tvém pokoji poprvé.
Jsi tu po dlouhé době.
Chceš něco podniknout?
Jsem v pohodě.
No,
když tě něco napadne,
dej mi prosím vědět.
Můžeme to podniknout spolu.
- Tadá! - To je kimbap!
To jsi vše nachystala sama?
Samozřejmě.
Tady.
- Či-hu. Raz, dva, tři. - Podrž to.
- Tady. - Jde ti to.
Docela jo.
Dokázali jsme to.
Až vyrostu, budu jako ty.
Proč?
Jsi super.
Jsi nejsuprovější člověk na světě.
Díky, že to říkáš.
Nicméně
něco bys měl dělat jinak než já.
Co?
Když chceš plakat, musíš plakat,
a když se chceš smát, musíš se smát.
Když se zlobíš, naštvi se a udělej povyk.
Ale hlavně,
když ti někdo chybí, řekni mu, že ti chybí.
Ať už je to máma, nebo táta.
To můžu?
Samozřejmě.
Upřímnost není špatná.
Ukazuje to odvahu.
Chci…
aby ses stal odvážným člověkem.
Odvážný člověk je nejsuprovější člověk.
Ještě suprovější než já.
Můžu tedy…
zůstat v Koreji trochu déle?
- To chceš? - Ano.
Ještě jsem se vůbec nepobavil s mámou.
Dobře.
Pomůžu ti s tím.
Vážně?
Díky.
- Či-hu. - Sa-rang!
Co je to?
Bramborové tornádo. Znáš to?
- Ne. - Neznáš?
- Dej. - Chceš to?
To nejde.
Tady máš.
Nejste tu kvůli práci, že ne?
Ne.
Můžu tedy
mluvit neformálně?
Ano, můžete.
Čekala jsem.
Čekala jsem, až mě najdeš.
To vy…
jste mi poslala matčiny osobní záznamy, že?
Chci se na něco zeptat.
Myslíš, že už mámu chápeš?
Ne.
To už není třeba.
Už je to dávno.
Chceš vědět, kde je?
Není třeba.
Jen jsem chtěl znát pravdu.
Nechtěl jsem ji vidět.
Děkuji, že jste ke mně byla upřímná.
Mám hlad.
Najezme se.
- Polévka ze sójové pasty? - Voní, že?
Ano, vypadá to dobře. Můžu ochutnat?
Ochutnat?
Výborné.
Nakrájím to.
Dechberoucí.
Jen jeden kousek.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
Polévka ze sójové pasty.
Rýže.
A omeleta.
Tohle je pěkné.
Nenavštívíš svou mámu?
Chtěl jsem vědět, proč mě opustila.
Teď to vím. To stačí.
Možná proto, že tě tolik milovala.
Kdyby mě milovala,
zůstala by se mnou děj se co děj.
Ať byl důvod jakýkoli, opustila mě.
Takže jsem v jejím životě moc neznamenal.
Může za tím být něco jiného, o čem nevíš.
Proto jsem chtěla, abys ji poznal.
Tak zjistíš, co tehdy cítila.
Už na mámu nechci myslet.
Konečně mám pocit,
že jsem se od ní osvobodil.
Pokud pociťuješ klid.
Ano.
Děkuji,
že se díky tobě tak cítím.
KRÁLOVSTVÍ ÚSMĚVŮ
„Tajná milostná aféra třetí generace.“
Jak jsi ho sbalila?
Poděl se o svá tajemství.
Pro svůj osobní prospěch jsi způsobila větší škodu!
My, správní rada, jsme proti tomu, aby byl jmenován prezidentem.
Chápu, proč se Wonovi líbíte.
O to je to děsivější.
Tady skončí jen ti nejhorší provinilci.
Kde je slečna Čchon Sa-rang?
Překlad titulků: Barbora Page