ВІТАЄМО В САМДАЛРІ
Мі-Ча…
Був час, коли наші життя поглинав смуток.
Люба. Куди ти йдеш?
Кохана, зараз не час. Не зараз…
Мамо.
Люба, будь ласка, не…
Відпусти мене.
Сан-Тхе…
Сан-Тхе.
Будь ласка, пусти мене всередину.
Благаю, дозволь мені попрощатися з Мі-Ча.
Сан-Тхе…
Сан-Тхе.
Лише раз.
Дозволь мені попрощатися з нею один-єдиний раз.
Я хочу побачити її востаннє!
Дозволь мені востаннє попрощатися з нею, Сан-Тхе.
Ти мала померти сама!
Нащо ти вбила мою доньку? Ти мала померти сама!
За що ти вбила мою доньку? За що?
Іди геть! Кажу, геть!
-Пані Ян. -За що?
-Іди геть! -Пані Ян.
-Пробачте, пані Ян. -Іди геть!
-Пані Ян. -Лишенько!
Я не хочу тебе бачити! Іди геть!
ПОХОРОН
Я не можу жити без тебе!
Я не можу без тебе жити, Мі-Ча!
Виносити той смуток кожному по-своєму було важко,
і ми не мали сил сприйняти біль одне одного.
ПУ МІ-ЧА, КО МІ-ЧА
ПУ МІ-ЧА
Цей смуток надто сильно зранив наші серця.
СЕРІЯ 14 КОЛИ ВИСОХНУТЬ СЛЬОЗИ
Неймовірно.
Він досі такий?
Він зривав на мамі злість ще тоді.
Вона роками на колінах благала його пробачити їй.
Це точно.
Я тоді була ще мала, але я досі це пам'ятаю.
Вона роками не могла вийти з дому через провину.
Відтоді він поводився саме так.
Це неправда.
Він поводився так вісім років тому, щоб Йон-Пхіль і Сам-Даль розійшлися.
Тоді на деякий час затих,
а тепер знову взявся за своє.
Тату, що ти сказав? Вісім років тому?
Це означає, що вони не хотіли розходитися?
Це через пана Чо?
Серйозно? Господи.
То це він зараз знову лютує через них двох?
Бо ясно, що між ними досі є симпатія?
Ви теж бачите, що вони знову подобаються одне одному?
Не знову.
Схоже, вони завжди подобалися одне одному.
Мені здавалося дуже дивним, що Сам-Даль не зустріла порядного хлопця
після розриву з Йон-Пхілем.
Я чула, що Йон-Пхіль весь цей час був сам.
Хіба не очевидно, тату?
Вони не були звичайною парою. Вони від народження разом.
Певно, забути одне одного було дуже важко.
Мені так шкода маму.
Той нікчемний…
-Стій. -Куди це ти зібрався?
Я покладу цьому край раз і назавжди.
Тату, будь ласка. Поки що будь тут.
Мама вже намагалася.
Ти що, її не бачив?
Саме так.
Ще не бачила, щоб вона так протистояла пану Чо.
Вона соромилася і боялася говорити з ним.
Пан Чо теж, здається, теж був здивований.
Ще б пак.
Це я вперше за 20 років чула, як мама згадувала пані Пу.
Не те, щоб вона вирішила про неї не згадувати 20 років.
Вона просто не могла.
Не сміла.
КОРОЛЬ ЧО ЙОН-ПХІЛЬ ЦЕ ЗРОБИВ ПЕРШИЙ КОНЦЕРТ В ОПЕРІ
Думаєш, лише тобі боляче
і ти один горюєш?
Мені так само боляче, як і тобі.
Я сумую за нею так само, як і ти.
Я теж!
Я теж сумую за Мі-Ча!
Могло бути небезпечно, якби приплив був трохи сильнішим.
Що змусило тебе йти туди під час припливу?
Ти не бачила попереджувального знаку?
Йон-Пхілю, нам треба поговорити.
Йон-Пхілю.
Що?
Пам'ятаєш, у дитинстві у мене язик
завжди ранився, коли я їла цукерки, бо я забувала їх кусати?
Звісно, пам'ятаю.
Тому я завжди казав тобі, коли кусати.
Так.
Ми завжди це робили з дитинства.
Але після нашого розриву я зрозуміла,
що не навчилася кусати сама.
Певно, думала, що ти будеш поруч завжди.
То ти весь час ранилася?
Ні.
Я взагалі перестала їсти цукерки.
Бо щоразу, коли я ранилася…
це нагадувало мені про тебе.
І це завдавало мені нового болю.
Тому я перестала їсти цукерки.
Я працювала, як проклята,
й уникала всього, що нагадувало мені про тебе.
Не дуже допомогло.
Але ти був інакшим.
Ти про що?
Здається, ти мене не уникав…
і не забував.
Темою літньої зйомки для «Журналу Х»
є дзеркала.
ФОТО АЛЬФА ІНТЕРВ'Ю
Ніколи не було такої миті…
ЧО ЙОН-ПХІЛЬ
щоб ти не був частиною мого життя.
ЧО ИН-ХЕ, ПЕРША ФОТОГРАФКА 2023 РОКУ
Тобі не було боляче?
Було.
Було боляче.
Але…
що, якби я так намагався тебе забути…
що насправді забув би?
Що, якби я спробував
згадати твоє личко,
бо я так за тобою сумував,
але не зміг би згадати?
Ти — мій цілий всесвіт.
Сам-Даль, розумієш,
я не хотів бути без тебе жодної миті мого життя.
Саме тому…
я не забував про тебе.
Йон-Пхілю…
Я не хочу нерозділеного кохання.
Ні, я не хочу цього.
Ми вісім років хотіли все забути, але не вийшло. То що ми можемо зробити?
Нерозділене кохання — це надто несправедливо.
Тож давай просто…
Зробимо це.
Давай просто будемо разом.
Давай просто кохати одне одного, добре?
Так.
Так і зробимо.
Кохати.
Давай кохати одне одного.
-Сам-Даль. -Так?
Навіть якщо мій батько категорично проти нас,
не відпускай мене, як вісім років тому.
Не буду.
Тепер я не відпущу.
Я більше ніколи тебе не відпущу.
До речі…
Навіть якщо твій тато ніколи нас не поблагословить,
тримаймося одне за одного, навіть якщо нам боляче.
-Добре? -Так.
Домовилися.
Я вже піду. Бувай!
Що це за вечірку саможалю ти влаштував?
Налий мені теж чарку.
Сан-До.
Чому ти просто не зізнаєшся Сам-Даль у своїх почуттях?
Я все знаю. Завжди знав.
Ти теж такий впертий. Скільки років минуло?
Боже.
Кьон-Тхе думає,
що Йон-Пхіль і Сам-Даль хочуть знову зійтися.
То скажи їй, поки не пізно.
Сказати їй?
-Що буде, якщо я скажу? -Якщо відмовить, то і все.
Усе одно краще, ніж десять років страждати на самоті.
Мені-то полегшає, але Сам-Даль почуватиметься жахливо.
Це…
Доведеться їй з цим змиритися.
Знаєш що?
Я сказав їй, що запав на декого, і вона так хотіла допомогти мені.
Вона ніколи не мала до мене почуттів.
Тому саме їй буде прикро
й незручно,
якщо я зізнаюся їй у своїх почуттях.
Це було б дуже егоїстично.
Облиш, Сан-До.
У мене ніколи не було шансів.
Навіть у найякісніших будівлях обов'язково з'являються тріщини,
коли минає років тридцять.
Тож як можливо…
що досі…
в мене немає жодної надії
стати між ними?
КУРОРТНИЙ ГОТЕЛЬ SHWORLD
AS Group… Та я більше за всіх їх ненавиджу!
Сама думка про них мене нервує!
Ясно…
Добре, я зрозумів.
Ну що?
Це не системна помилка?
Мої кредитні картки чудово працювали до сьогоднішнього ранку.
Пане…
Гадаю, бомба нарешті вибухнула.
Що?
Як це розуміти? Ти мене бентежиш.
Що сталося, секретарю Ко?
Що? Ти про маму?
Так.
Ми були шоковані. Я ще не бачила, щоб вона так з ним поводилася.
Де мама? Надворі?
І що саме ти задумала?
Утішатимеш її?
Слухай, просто прикинься дурненькою.
Не сміши мене.
Заради бога.
І що далі? Знову розбіжитеся з Йон-Пхілем?
-Що? -Прикинься дурненькою.
Заведи з ним стосунки знову.
Зрозуміло.
Сама подумай.
Вона нарешті все виказала пану Чо вперше за 20 років.
Не стримуючись.
Ти справді не знаєш чому?
Бо для мене це очевидно.
Якщо ви знову розійдетеся,
мама вічно почуватиметься через це винною.
Розумієш?
Так.
Знаю, тебе це хвилює,
але залиш цю справу дорослим.
А потім їх не звинувачуй.
Ти диви, поводишся, як старша сестра.
Я завжди була старшою сестрою.
Якщо ти мене зрозуміла, скажи Йон-Пхілю, що хочеш знову з ним зійтися.
Що ти таке кажеш…
Гей! Спочатку потрібно мати стосунки, якщо хочете переконати пана Чо.
Чи ви зійдетеся тільки після того, як він дасть вам своє благословення?
Бігом, запропонуй йому зійтися.
-Якщо не зможеш, це зроблю я. -Здуріла? З якого б це дива?
-Йон-Пхілю! -Ми вже знову разом!
Що ти сказала?
Ми вже зійшлися.
Що? Ви знову разом? Як це?
Тобто відколи?
-Відучора. -Відучора?
Боже, я почуваюся зрадженою.
Ви з ним туркотіли, як голубки, доки ми вчора розгрібали той хаос?
Усміхається вона, глянь на неї.
Колися.
Неймовірно.
Та розказуй уже!
Що розказувати?
Ти щаслива?
Так.
ЧО ЙОН-ПХІЛЬ ШОСТИЙ АЛЬБОМ «КОЛИ ВИСОХНУТЬ СЛЬОЗИ»
Що таке?
Ми з Йон-Пхілем знову разом.
Я більше не буду стримуватися.
Ми більше ніколи не розійдемося.
Тому, мамо,
більше не відчувай провини.
Не жалкуй.
Молодці.
Ви вчинили правильно.
-Швидше. -У похід зібрався?
Що?
Ти казав, що вони безтолкові й важкі.
Коли це я таке казав? Мені подобаються такі романтичні штуки.
Ти їдеш з Сам-Даль, так?
Скільки на тобі сорочок з комірцями? От ідіот.
Дві.
Побачимося.
Біжить і аж підстрибує. Боже.
Як я йому заздрю.
Так заздрю!
До речі, чому ти їздила в Сагемуль?
Бо там найкраще видно ефект Тіндаля?
Так.
Звідки ти знаєш?
Немає нічого, що я не знаю. Я все знаю.
Але ефект Тіндаля найбільш помітний під час сходу сонця на вулканічних піках.
Серйозно?
З'їздимо подивитися на такий післязавтра?
Хмари будуть низькими, його буде видно.
Нам доведеться виїхати рано-вранці, щоб застати схід сонця.
Так, треба встигнути на схід сонця.
Або давай так.
Може, ходімо завтра в похід?
-У похід? -Так.
Тож…
Хочеш там заночувати?
Угу.
Тільки ми вдвох?
Може, запросимо і Кьон-Тхе?
Слухай, нащо тягти його з собою, коли ми будемо вдвох?
Поїхали.
Що ще мені треба?
Буде холодно, треба взяти зігрівачі для рук.
Подивимося…
Здається, вони були тут. Де вони?
Ось вони.
Але чи справді вони знадобляться?
Ще тепло.
І вони дуже важкі.
Що ти тут робиш?
Що ти робиш у мене вдома?
Що? Мамо?
Сідай їсти, Йон-Пхілю.
-Суп з морського їжака та водоростей. -Що?
Чого ти там стоїш? Їсти не збираєшся?
Ти збожеволіла?
Чого я маю це їсти? Іди звідси, поки я ввічливо прошу.
Або йди до себе в кімнату.
Я прийшла нагодувати його.
Сідай, Йон-Пхілю.
Що?
Добре.
Ах ти…
Чому ти годуєш мого сина?
Сан-Тхе,
він і мій син теж.
Ти що, не пам'ятаєш?
Так само, як мої три доньки — також доньки Пу Мі-Ча,
Йон-Пхіль і мій син теж.
Ми з Мі-Ча дали обіцянку.
Мати що, не може нагодувати свого сина?
Ти його мати?
Ти вбила його матір!
Я її не вбивала!
Якби вбила, то чому б я досі була тут?
Я вже давно була б за ґратами!
Ти здуріла?
Ти вирішила забути все, що ти наробила, і влаштувати виставу?
Я 20 років вимолювала в тебе прощення.
Як було не здуріти після цього?
Оскільки я жила як грішниця,
і мої діти теж стали грішниками.
Більше я так жити не буду.
Заради Мі-Ча
і заради наших дітей
більше я так не робитиму.
Овва, ти й справді здуріла.
Боже.
Поставлю суп у холодильник. Нагрій і повечеряй!
Я 20 років ховала свої емоції.
Йон-Пхілю,
не ображайся на батька, що б він не робив.
Бо я не зможу дивитися в очі твоїй мамі, якщо ображатимешся. Зрозуміло?
Боже. Яблуко від яблуні недалеко падає.
Сам-Даль казала те саме.
Я зрозумів. Не хвилюйтеся.
А тепер їж.
-Решту поставиш у холодильник. -Гаразд.
-Я пішла. -Добре.
Дякую за обід.
Тату.
Що таке? Радий, що вона приготувала тобі їжу?
Так, дуже радий.
Виходь і подивися, для кого вона готувала їжу.
Хто любить гострі гребінці без огірків, суп з морського їжака і водоростей?
Це твої улюблені страви, а не мої.
Ясно ж, що вона готувала їх спеціально для тебе.
Тату, більше не викидай їжу.
Добре?
Сам-Даль!
-Сам-Даль! -Іду!
-Пані Чо! -Пані Чо!
Що це таке?
-Боже! -Пані Чо!
З тобою все гаразд?
Що ви тут робите?
Що сталося?
Ми казали, що приїдемо, як допоможемо.
Тобі все одно треба асистентки, хоч виставка й невелика.
Саме так.
Але зараз нема чого робити. Я просто фотографувала.
Я рада, що ми тут. Так і думала, що так буде.
Ти фотографуєш самостійно, без сторонньої допомоги.
Це правда.
Я не зовсім сама.
Мені знайшли помічника.
Було б значно краще, якби я знала, що ви сьогодні приїдете!
То це твій дім.
Я ще ніколи тебе такою не бачила.
У Сеулі ти виглядала дуже вишукано і круто…
Що? А зараз не крута?
Ні, ти просто схожа на подругу по сусідству.
Тоді так до мене й стався.
-Я так не можу. -Авжеж.
О, точно!
Про всяк випадок
я привезла знімальне обладнання й реквізит, якщо вони тобі знадобляться.
Що робити в першу чергу?
Слухайте, ви щойно приїхали. Вже й працювати хочете?
Сьогодні нема чого робити. Відпочивайте. А потім…
Сам-Даль, нумо до роботи!
Він сказав: «Нумо до роботи».
Ну…
Одну хвилинку.
-Відпочивайте. Їжте. -Гаразд.
Я зараз.
Я ненадовго.
Їдьмо працювати.
Не кажи так. Вони приїхали працювати зі мною.
Але ми домовилися поїхати…
Я спробую вислизнути, коли вони відпочиватимуть.
-Лише трохи почекай. -Але…
-Час… -Пані Чо, ми готові до роботи.
Дівчата, вам не можна в похід у перший же день. Це надто виснажливо.
Вона має рацію. Ви не зможете виспатися.
Навіть не буде де помитися, тож це трохи незручно.
Це точно.
Сьогодні будемо тільки він і я.
Уздовж пляжу є безліч симпатичних кав'ярень.
-Ідіть туди й… -Пані Чо, досить.
Ми приїхали сюди працювати, а не на екскурсію кав'ярнями.
Ти ж сама сказала: «Агов, Ин-Бі. Попрацюймо».
Точно.
Нащо я це зробила?
Не купатися й не спати нормально під час зйомки на природі.
До речі, ця виставка КМА — дивовижна.
Тобі навіть підшукали помічника.
Погода така чудова.
Вона знову добре поводиться.
Чи це справді та сама пані Ян, яка вчора влаштувала істерику?
Після істерики вона швидко заспокоюється.
-Авжеж. -Точно.
Ох.
Не знаю, чи це деменція занапастила їй пам'ять,
чи вона просто дуже сумує за донькою.
-Господи. -Мабуть, і те, й інше.
До речі, цікаво, як справи в пані Ко.
Пані Ян учора висмикнула добру жменю її волосся.
Ще добре, що в неї густе волосся.
Ну ви даєте.
Добре, що в неї лишилося волосся.
-З нею все гаразд? -Сан-Тхе.
У неї вчора ж був стрес?
У неї — ні, а от у мене був.
Вона приймає ліки?
Може, в мене теж деменція.
Я все забуваю давати їй ліки.
Мамо, ліки треба приймати.
-Я пішов на роботу. -Добре.
Сан-Тхе.
Мі-Ча…
Не дуже на неї ображайся.
Чого б я ображався на дружину?
Не треба хвилюватися.
ПОШТА КОРЕЇ
Так, я відправила експрес-поштою.
Ти впевнена, що є вакансія?
Так, вони наймають лише тих, хто має досвід.
У тебе є шанс, якщо не втрутиться AS.
У тебе був крутий рейтинг ефективності.
Звісно, що так. Я була однією з найкращих.
Але я не впевнена.
Я знаю, що ти хочеш знову працювати, Чін-Даль.
Так, хочу.
Усе одно дякую. З мене могорич, коли повернуся.
МОТЕЛЬ «САМСОНЧЖАН»
Стоп. Чому він вийшов звідти?
Секретарю Ко.
Так, пане?
Я плачу тобі втричі більше, ніж платив мій брат.
Так і є.
То як ти міг допустити, щоб я тут переночував?
У мене страшенно болить спина.
Я ж казав, що поверну гроші в Сеулі.
Та все ж я не настільки багатий, щоб витратити 500 000 вон на номер у готелі.
Це був найкращий варіант.
У тебе є кредитка.
Моя дружина вб'є мене, якщо побачить слова «мотель» або «готель»
у виписці з моєї кредитки.
Але якщо ти скажеш їй правду…
Якби я розповів їй правду про те, як мого боса кинув голова,
застукавши його на спробі перенести парк розваг
з Намдалрі в Самдалрі,
я б, мабуть, шукав нову роботу.
Голова мене не кинув.
Як батько так швидко про це дізнався?
Привіт, я радий, що ти тут, Чін-Даль.
-Добрий день. -Усі поїхали сьогодні вранці.
Куди?
-Назад у Намдалрі. -Що?
Мешканці засмучені.
Вони почуваються зрадженими.
Як він міг просто піти, коли просив зайнятих мешканців
знайти час для зустрічі?
Я дізнаюся.
Ох.
А ось і він.
Секретарю Ко.
Їдь. Не зупиняйся. Не спиняйся.
Що?
Агов, це що було?
-Чон Де-Йон! -Гаразд.
Пане, ви не зможете тікати вічно.
Пані Чо заслуговує на пояснення.
Як я можу щось пояснити, коли хвалився, що вона може мені довіряти?
Тоді повертайтеся в Сеул і переконайте голову…
Він заблокував мою корпоративну картку. Знаєш, що це означає?
Він хоче відсторонити мене від цього проєкту.
Тоді який у вас план?
А ти як думаєш?
Я повинен повернути проєкт у Самдалрі за будь-яку ціну.
-Мені тут подобається! -І мені!
-Який кайф! -Яка тут краса!
Що ж…
Твої подруги з материка…
такі наївні.
-Яка краса! -Добре виглядає?
Я теж хочу зробити фото.
Гадаю, вони не з тих, хто думає про почуття інших.
Так…
До речі, скільки наметів ти взяв із собою?
Два.
Але доведеться розділитися на групи по двоє.
Троє в один не влізе.
Пані Чо, іди швидше сюди!
Швиденько!
Зробімо це.
-Будьмо. -Будьмо.
Це я вперше п'ю вино на свіжому повітрі.
І не кажи.
Ти молодець, що взяв вино.
Ну, ідея була
провести затишний…
Тут дуже затишно й дивовижно.
Мабуть, усе це було дуже важко нести.
Так, рюкзак був дійсно важким.
А ще я ніс намети, тому плечі тепер…
-Правда? -Так, ось тут.
Помасажувати?
-Так, ось тут. -Тут?
Тут.
Тут?
Пані Чо, здається, ти дуже змінилася після повернення до рідного міста.
Я?
Вона правду каже. Ти точно змінилася.
Ти навіть говориш інакше.
Не смішіть. Я та сама.
Ні. У Сеулі
ти завжди була напруженою й зосередженою, щоб часом не зробити помилку.
Але тут ти така невимушена.
Ми п'ємо, а ти навіть не записуєш це.
Раніше ти записувала, як п'єш на самоті із обережності.
Якщо так подумати, я ніколи не записувала себе на Чеджу.
Можливо, це тому, що ти з тим, із ким тобі комфортно.
Мені і з вами було комфортно, дівчата.
-Правда? -Звичайно.
-Чесно? -Вип'ємо за це.
Холодно, правда?
-Схоже, так. -Вам холодно? Зачекайте.
Тримайте.
-Дякую. -Дякую.
Дякую.
Ось твоя ковдра.
Що таке?
Що?
Нічого.
До речі,
я так зрозумів, ви двоє не знайшли іншої роботи.
Чого ж, ми отримували різні пропозиції.
Якщо працював під керівництвом пані Чо, маєш неабияку повагу в індустрії.
Зрозуміло.
То чому ж ви чекаєте на мене? Хтозна, коли я повернуся в Сеул.
Знайдіть уже іншу роботу.
Ми не хочемо.
Ми хочемо працювати лише на тебе.
Твоя хата тут, схоже, дуже простора.
Ми могли б прибирати.
-Я за. -Ви подуріли?
Нащо вам кидати свою кар'єру? Не робіть цього.
Ми завжди будемо з тобою.
Я теж.
Треба ж.
Хто вам сказав приїхати сюди і так зворушливо говорити?
Будьмо.
ЦІЛОДОБОВА КРАМНИЦЯ LUCKY
Привіт, Сан-Тхе.
Де-Сон, ти куди?
У ресторан.
-Їм потрібні дрібні. -Зрозуміло.
Ти знову п'єш на самоті?
Давай вип'ємо разом. Але спершу я маю віднести гроші.
Сідай і пий тут, добре?
-Гаразд. -Домовилися.
Добре.
Забирайся геть, інакше пошкодуєш.
Йон-Пхіль і Сам-Даль
не бачилися вісім років. Жодного разу.
Не провокуй мене.
Але так і не розлюбили одне одного.
Який батько, такий і син.
Що ти сказав?
Ти здурів? Жити набридло?
Так!
Ти думаєш лише про свою покійну дружину,
але протягом останніх восьми років ігнорував біль свого сина.
Що?
Як ти смієш так нахабніти!
Чого ще тобі треба?
Останні десять років моя дружина щоночі плаче під ковдрою
після смерті твоєї жінки.
-Ясно? -Ти, мале…
Вона не могла нікому розповісти через почуття провини.
Вона плакала під ковдрою!
Як ти смієш, Пхан-Сіку?
Ти справді вирішив сьогодні здохнути?
-Трясця. -Ти, падлюко.
Пхан-Сіку, ти, мале…
Що ти знаєш?
А ти?
Як щодо тебе? Що ти знаєш?
Пхан-Сіку, мале ти…
Як ти смієш, Пхан-Сіку?
Чого це ви б'єтеся, хлопці?
Чому ти…
Ти нічого не знаєш.
У мене зір постійно гіршає,
і пам'ять нікудишня.
Часом
я цілими днями дивлюся на її фото,
бо вже забуваю, як вона виглядала.
Тому що ти знаєш?
Нічого ти не знаєш!
Готово.
Смачного. Мандарини дуже добрі.
Усе готово. Відкараскайся від непроханих гостей.
Це він, так?
Чо Йон-Пхіль, єдиний відвідувач виставки журналу.
Ви друзі дитинства? І робите виставку разом?
Ви випадково не зустрічаєтеся?
Агов!
Вона втекла сюди після того, що зробив Чхон Чон-Гі.
Думаєш, вона захоче зустрічатися?
-Так. -Так?
Вибач.
Може, на цьому закінчимо?
Уже пізно. Лишайте це тут і йдіть у намет.
-А так можна? -Звісно.
Добре.
Гарненько вкутайтеся в спальні мішки. Сьогодні холодно.
Добраніч.
Пані Чо, зачекай!
-Що? -А синоптик Чо не там?
Так, але цей намет — на двох людей. Тож я спатиму тут.
Що?
Ми знайомі вже 38 років. Усе гаразд.
Спокійно лягайте спати, дівчата.
Та все ж так не можна.
Ми худенькі, вліземо в один намет.
Я все одно сплю на боці.
Нащо влазити? Спіть, як вам зручно. Усе нормально.
Нам якось аж незручно.
-Давайте спати разом. -Дівчата.
Мені й так добре.
-Нам теж добре. -Але я…
-Ні. -Я ж сказала, що все гаразд!
Усе гаразд!
-Усе добре! -Дівчата!
Ми зустрічаємося.
Тому все гаразд.
Боже.
Пробач.
Я й гадки не мала, що вони раптом приїдуть сюди.
Ну пробач, чуєш?
Що з ними взагалі таке?
Чому вони нас зупинили, коли ми зустрічаємося?
Нащо вони це зробили?
Я сказала їм, що ми пара лише два дні як, от вони й…
Байдуже, скільки днів.
Я припер вино й повісив гірлянди — уперше в житті.
Я справді виклався на повну.
Годі, я ж вибачилася!
Я теж хвилювалася. Навіть не взяла з собою зігрівачі для рук.
Чому?
Бо думала, що поруч будеш ти й зігрієш мене.
Давай поїдемо ще раз в інший день, добре?
Ну гаразд.
А ті дві знову нам на хвіст упадуть?
Ні, ми від них втечемо, хай там що.
Чесно?
Так, давай від них утечемо.
Залишимо їх на горі Халассан, щоб їх з'їли олені.
Я знаю, що вони здаються трохи тупуватими,
але я ними дуже дорожу.
Я помітив.
Ти їм дуже подобаєшся.
Так і є.
Вони чудові,
і все ж я від них утекла.
Сідайте на автобус 7780, що їде в Бонсан, і вийдіть у Самдалрі.
Добрий день, пане Чо.
Хоча
я сказав, наскільки я проти…
тобі обов'язково з нею бачитися?
Так.
Чому?
Бо…
Сам-Даль моя єдина.
Так само, як мама була твоєю єдиною.
Я…
не можу жити без Сам-Даль.
Пу Мі-Ча — жінка, яку ти кохатимеш і пам'ятатимеш вічно.
А для мене це Сам-Даль.
Тому,
хоча я й не мама…
прошу, подумай і про мене.
Що…
Що з твоєю зачіскою?
Зачіска Чо Йон-Пхіля.
Хіба не така сама, як у нього?
Мій любий друже…
Хочеться тобі голову розтрощити. Ти здурів?
Геть на нього не схоже.
Справді?
Шкода, я витратив купу грошей, аби тобі сподобалося.
Гей, Чо Сан-Тхе,
чому я тобі так подобаюся?
Не знаю. Просто мені все в тобі подобається.
Від голови до п'ят. Усе.
Щоб хтось подобався, причини не треба.
Моє серце належить Чо Йон-Пхілю.
Для тебе в моєму серці місця немає.
То й нічого,
бо в моєму серці є ти.
Хоч твоє серце зараз і зайняте Чо Йон-Пхілем,
може, в мене колись з'явиться шанс
достукатися до нього.
Що як цього шансу ніколи не буде?
Ну…
Нічим не зарадиш.
Ходімо, Ха-Юль…
Що?
Куди вона поділася?
Ча Ха-Юль!
Чого ти звідти виходиш?
Одягни це.
Це тітки Чін-Даль.
Чого мені це вдягати?
Тобі потрібно намисто на шию.
Справді?
Тоді вдягну своє. В мене теж є.
Просто одягни.
Воно гарне.
ЦЕНТР ДЕЛЬФІНІВ ЧЕДЖУ
Що вона так зосереджено малює?
МРІЯ ХА-ЮЛЬ — ЦЕ…
Я ж казав, що їй буде весело.
Дякую.
О, гарний ланцюжок.
Цей?
Та це…
Дякую.
Що то таке?
Оце?
Подарунок для Ха-Юль.
Плакати, намальовані Ха-Юль того разу, стали справжнім хітом.
Усі хотіли їх тримати.
Вона талановита художниця.
Серйозно?
Вона використала свій талант для доброї справи.
-То це для неї? -Так.
Я хотів зробити плакати проти парку розваг.
Але його знову перенесли в Намдалрі?
Еге ж.
Чому ти зітхаєш? Хіба це погано?
Я чув, хеньо голосували проти.
Якби тут був парк розваг, моїй мамі більше не треба було б пірнати.
Тобто…
Мамі не можна пірнати через хворобу серця,
але вона все одно рветься в море.
Парк розваг забрав би в неї потребу пірнати.
Зрозуміло.
Я й не знав, що в неї хворе серце.
Так.
А ти? Ти був проти через дельфінів?
Так.
Гучні звуки можуть бути для них небезпечними.
Будівництво було б дуже гучним.
Моя мама страшенно вперта.
Їй небезпечно пірнати.
Але їй начхати на те, що дочки хвилюються за неї.
То, може, пірнай з нею?
Що?
Ти теж можеш пірнати, якщо боїшся за неї.
Ти ж була плавчинею.
Що ж, це правда.
Ні, це смішно. Я не хеньо.
Тоді стань нею. Що тобі заважає? Ти ж хвилюєшся за неї.
Це правда.
Мамо.
Привіт, Ха-Юль.
Іди сюди, сідай.
Так.
Це тобі.
За те, що ти так гарно намалювала плакати.
Ясно. Дякую.
Ти хотіла швидше вирости, чи не так?
Тоді їж це, щоб вирости високою.
Добре.
Ха-Юль, а я хочу, щоб ти залишалася маленькою.
Я не хочу, щоб ти швидко виростала.
Ти що, мамо, буде жахливо, якщо я більше не виросту.
ПОДАВАЙТЕ ЗАЯВКИ У ВСЕСВІТНЮ МЕТЕОРОЛОГІЧНУ ОРГАНІЗАЦІЮ
Боже, я знаю, як тобі туди хочеться.
Записуйся негайно.
Забудь. Я не поїду.
Тобі не шкода марнувати свої вміння на Чеджу?
Скоро тебе вже не візьмуть за віком.
Я ж кажу, забудь. Я не поїду.
Та що ти втрачаєш? Просто спробуй.
Алло?
Привіт, ти як?
Пан Чо несподівано взяв відпустку і сьогодні не прийшов.
Може, щось сталося?
Що? Мій тато?
Тату.
Що?
Тоді чого ти тут?
Ти не знаєш, куди він міг поїхати?
Йон-Пхілю.
Я знаю, де він.
Мабуть, поїхав до моєї мами.
Тобто
він у храмі?
Так.
Я щойно їм дзвонив.
Сказали, що він там.
Певно, спакував речі і зранку поїхав.
Знаєш що?
А я вже, було, понадіявся.
Думав, може, йому нарешті не чхати на мої почуття.
Але я помилявся.
Вставай. Поїдемо по нього.
Я не знаю, що робити.
Він збудував довкола себе високу стіну.
І вона просто так не впаде.
Тепер
я вже не знаю, що робити.
Йон-Пхілю.
Що таке?
Ти приїхала сюди сама, щоб я дав тобі прочухана?
Можете дати прочухана, якщо хочете.
Ти хіба не ображаєшся на мене?
Не боїшся мене?
Ні.
Я ніколи на вас не ображалася і не боялася.
Чого це?
Бо знаю, що насправді у вас немає до мене ненависті.
Ви просто…
дуже сильно кохали пані Пу.
Я пам'ятаю, як ви мене обожнювали.
Коли я була малою, ви завжди казали: «Будь моєю донькою, Сам-Даль».
Ви колись так казали.
Мені болить,
що той самий чоловік, який так мене обожнював…
одного дня почав раптом ображатися на мене.
Ви змінилися вмить.
Це краяло мені серце.
Ти ж приїхала сюди мене вмовляти, так?
Я тут, щоб побідкатися.
Я просто хотіла колись сказати вам ось що.
Можете ображатися на мене, скільки влізе, але я на вас образи не триматиму.
Я знаю, чому ви так почуваєтеся.
Тому я чекатиму.
Я міцно триматиму Йон-Пхіля за руку й чекатиму.
Я чекатиму на вас, пане Чо.
Сам-Даль.
Так?
Ти справді не можеш жити без Йон-Пхіля?
Ви ж знаєте відповідь.
Я завжди мала почуття лише до Йон-Пхіля.
І я, мабуть, кохатиму лише його
до самої своєї смерті.
Бачиш це дерево каркас?
Уяви, що я — це воно.
Ти про що?
Хоча ніхто з мешканців про нього не дбає,
воно все одно захищає нас від вітру і дарує затінок.
Як цей каркас, я кохатиму тебе вічно,
навіть якщо ти не відповіси взаємністю.
Ти серйозно?
Авжеж.
Я кохатиму тебе вічно до самої смерті.
Я дорожитиму тільки тобою
і…
кохатиму лише тебе.
Лишенько.
Боже.
Сам-Даль.
Що ти тут робиш?
Ти бачилася з моїм татом?
Так.
Сам-Даль!
Пане Чо.
Я даю вам
своє благословення.
Перепрошую?
Ви можете бути разом!
На здоров'я.
ВІТАЄМО В САМДАЛРІ
ЕПІЛОГ
Чо Сам-Даль…
ЧО САМ-ДАЛЬ ОБРАЛИ ДЛЯ ВИСТАВКИ «ЧЕДЖУ Й ПОГОДА»
Алло, ви репортер?
Як поживаєте?
-Пані Чо! -Пані Чо!
Що нам робити з нашою виставкою?
Не знаю, як пронюхали репортери, але там хаос.
-Але скасовувати… -Я не проводитиму виставку.
Мені це не потрібно.
Я знайшов! Знайшов!
Це другий акаунт Пан.
Тепер ти у великій халепі. Нам треба розійтися.
-Розійтися? -Агов, Ин-Хе…
-Прошу, врятуй мене. -Ти серйозно збожеволів?
Чому ти навмисно став відщепенцем, допомагаючи мені?
Бо я тебе кохаю.
Я тебе кохаю.
З чого б здаватися у рідному місті?
Проведімо виставку тут.
-Тут? -Так, зробімо це.
Не будемо здаватися.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова