Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
I noen tilfeller har en skade i fremre korsbånd
truet karrieren.
I rehabilitering teller mental styrke 70 prosent.
Jeg sa til meg selv: "Hvorfor gidder jeg dette?"
Jeg så på TV hvor vondt han hadde det.
Da jeg ikke hadde alt det jeg har nå, var jeg bare en gutt med en drøm.
Vi må unngå overbelastning av strekkemusklene.
Rett på Instagram.
Gi meg grønt lys til å spille.
JUVENTUS PRESENTERER
Ballen slås mot Chiesa.
Rett ved straffefeltet, Chiesa har den.
Tilbake til Dybala, Chiesa prøver å skyte, takles av Smalling,
som tar ballen og beina. Chiesa blir liggende.
En svært klønete takling av Chris Smalling.
Chiesa blir liggende. Håper det ikke er alvorlig
for eks-Fiorentina-spilleren.
Han har det vondt, hever armen.
Han fikk seg en smell i venstre kne. Reprisen...
Jeg skulle til å skyte idet Smalling taklet meg.
Jeg kjente et smertestøt i kneet.
Først trodde jeg at jeg hadde røket et leddbånd.
Jeg lå på bakken og ble helt nummen i kneet.
Så kom legen inn på banen.
Da jeg så ham, sa jeg: "Jeg har ingen følelse i kneet."
Vi prøvde å roe ham ned, for han var oppskaket.
"Bli på banen til vi får inn en innbytter."
"Nei, jeg kan fortsette.
Jeg kan fortsette. Det er ikke sikkert det er så alvorlig."
På sidelinjen sier jeg: "Jeg skal prøve."
Så snart jeg satte foten på banen, hørte jeg et knepp for hvert skritt.
Knepp, knepp.
Da jeg prøvde å vende,
hørte jeg at det smalt skikkelig.
Det var...
...som om kneet gikk ut av ledd.
Jeg falt.
Tok meg til hodet.
Så kom Lorenzo Pellegrini.
Jeg sa: "Det er helt ødelagt."
Jeg begynte å gråte så snart legen
prøvde å bevege beinet
for å se om korsbåndet holdt igjen.
Han stivnet til og gjorde sånn.
Jeg ble helt fra meg og gråt...
Ordene strekker ikke til.
Kneet ble vridd.
Innover.
Krakk.
Så var det gjort.
Vi dro til Innsbruck til professor Fink.
Han hadde allerede operert to av spillerne våre,
Chiellini og Demiral, med gode resultater.
Mamma ble med til Innsbruck.
For jeg hadde store smerter.
Jeg var veldig redd for hva som skulle skje.
På det tidspunktet sa jeg:
"Dette blir tungt."
Marlon.
Chelsea. Marlon, så flink!
Federico var en hyperaktiv unge som sov ufattelig lite.
Som mor sa jeg klart fra:
Enten får han rase fra seg
med idrett, ellers blir han umulig.
Jeg og Federico er i symbiose.
Vi vokste opp sammen, jeg fikk Federico ung.
Jeg fulgte ham på trening hver dag.
Jeg var med på kamper og på turneringer.
Jeg har alltid vært den som fulgte ham opp.
Det rare med skaden er at jeg ikke tenkte tanken.
Jeg så på TV-en og så at han skrek da det skjedde.
Jeg så ansiktet vri seg i smerte.
Tanken på at skaden var alvorlig var så fjern for meg
at jeg ikke kunne tro det.
Fra det øyeblikket det ble klart at skaden var reell,
har jeg bare blitt enda mer redd.
På verdensbasis har i noen tilfeller en skade i fremre korsbånd
truet karrieren.
Spillerne har ikke greid å komme tilbake på samme nivå.
God dag.
Federicos operasjon var vellykket.
Vi har reparert det avrevne korsbåndet.
Vi har sydd menisken for å gjøre kneet mer stabilt.
Gjør jeg sånn,
danner det seg vakuum.
Det smeller når jeg løfter det.
Det er bra, for da er det væske der.
Du hører det kneppe fordi du har bindevev etter kneskaden.
Jeg er fornøyd.
Ja da.
God dag!
- Går det bra? Bedre? - Ja da.
- Hovent, smerter? - Nei da.
- Det går bra. - Litt etter litt.
- God dag! - God dag!
Federico Chiesa!
Står til?
Hei!
Alt vel?
- Går det bra? Familien har det bra? - Ja da. Jeg skal hilse.
Bra! Det var godt å høre.
Hver gang Federico kom til rehabiliteringssenteret,
var det første spørsmålet: "Når kan jeg kaste krykkene?"
Skyv, bra! Det kommer seg.
- Bra jobbet! - Takk.
Nå trener vi opp hjernen.
Så kommer musklene.
Derfor begynner vi med krykke.
- Helt til jeg trør ned. - Først med krykke.
Hva er målsettingen vår?
- Ikke det skjeve tårn i Pisa... - Nettopp!
Parallell. Diagonal.
Så symmetrisk du kan.
Du kan bruke litt mer enn halve kroppsvekten.
- Det går bra sånn. - Ja, til å begynne med.
Prøv å kvitte deg med usikkerheten i steget.
- Når jeg setter foten ned. - Husk på
at du må få hælen fram og strekke ut.
Etter operasjonen trodde Federico at det verste var unnagjort.
Jeg prøvde å forklare ham at han må gjennom bestemte stadier.
Det aller første er å kaste krykkene.
- Nå skal vi med en gang begynne å gå. - Ja vel.
Jeg vil ikke mase, men dette er et viktig øyeblikk.
Nå vil jeg at du skal ta av deg skoene.
Gå uten sko.
Vil du prøve uten stokk?
- Ja. - Klarer du det?
Føles kneet beint og stabilt ut?
Ok. Gå.
Dette klarer du! Konsentrer deg!
Ikke tenk for mye! Prøv å gå jevnt.
Kjempebra!
Bra! Fortsett.
Fantastisk!
Etter en måned?
En måned og noen dager.
De første skrittene uten krykker
er det viktigste steget i gjenopptreningen.
Å kaste krykkene er viktig.
Neste trinn er å gå ordentlig.
Hæl, tå, hæl, tå. Kom igjen!
Å kunne begynne å gå igjen er dag én
i gjenopptreningen, for etter operasjonen
har jeg gått med krykker i seks uker.
Det er som å være på sykehuset fremdeles.
For jeg er stadig avhengig av hjelp fra andre.
Bra, Federico! Pass på...
Å kaste krykkene
var en sann lettelse. Jeg var luta lei.
Når du er vant til å løpe i 37 km/t,
er det å måtte gå med krykker helt grusomt.
MARS 56 DAGER ETTER SKADEN
Det har gått seks uker siden operasjonen.
Vi må dra tilbake til Innsbruck for å vurdere Federicos tilstand.
Det gjør vi for å se hvordan det har gått etter operasjonen
og for å få bukt med eventuelle psykiske problemer hos Federico.
INNSBRUCK ØSTERRIKE
Takk. Vi ses.
Klare?
- Godt å se deg! - I like så!
- Det går bedre. - Mye bedre enn sist!
Jeg kan gå!
- Festlig, hva? - Ja.
Nå er det verste over.
- Den kommer tilbake! - Der er den.
- Legg deg ned og slapp av. - Ok.
Veldig bra. Ser veldig bra ut.
Det er godt å se at de første trinnene gikk bra.
Vi forventer at det skal gå bra,
men man vet aldri. Ingenting er 100 % sikkert i legekunsten.
Det er godt å se
at han gjør framskritt, og at den første delen
av den lange rehabiliteringen går bra.
Ingen smerter.
Veldig bra. Gjør det vondt her?
- Jeg har ingen styrke lenger! - Ingen styrke?
- Vi får se... - Den får du tilbake.
Nå må han trene opp musklene, få bedre kontroll over beinet
og bedre funksjon i bevegelsene.
Det er ennå lenge til han kan trene med kontakt,
men få bedre funksjon og trene opp musklene.
Bra!
- Glad! - Glad?
Det er et godt kne. Det er bedre enn det gode.
- Bedre enn dette. - Det er målet.
Når jeg tar på meg skoen, kjenner jeg noe her.
Det vil vare en stund. Da vil du tenke på meg!
- I dag er en god dag. - Det er det.
APRIL 80 DAGER ETTER SKADEN
Ok, flott.
I dag kjenner jeg mindre i kneet enn de andre dagene.
Ja vel. Vi pratet om det i går.
Helt sant. I dag kjenner jeg mindre i kneet enn de andre dagene.
Alle har sin egen måte
å reagere på smerte på.
Der. Opp. En gang til.
Federico
har i enkelte stunder hatt behov for mye oppbakking.
Andre ganger har han forbløffet meg med innsatsviljen
og evnen til å takle smerter,
plager og lidelse.
Vondt?
- Jeg kjenner det skikkelig. - Ok.
Mange ganger i løpet av treningen har det gjort kjempevondt i kneet.
Jeg sa til meg selv: "Hvorfor gidder jeg dette?"
Når du under gjenopptreningen tror at du ikke klarer mer,
må du tvinge deg selv til å ta en runde til.
Flott.
La beinet hente seg inn igjen. Bra.
Han takler ikke smerte spesielt godt. Litt fordi han er mann.
Til dels fordi han alltid har vært frisk og skadefri.
Han er ikke vant til å lide verken fysisk eller på andre måter.
Jeg har alltid håndtert Federicos tunge perioder
med å prøve å ikke se mørkt på ting.
Som forelder har jeg prøvd å unnlate å vise ham
at jeg er redd, noe jeg som mamma naturligvis kan oppleve.
I stunder når det virkelig røyner på,
klarer jeg å holde maska.
Når det verste er over, kan jeg nok falle sammen, men det er sånn jeg er.
Jeg er redd for at det vil ta lang tid
før han er i stand til å prestere på samme nivå som før.
Frykten for det er ganske stor.
- Hei. - Hei, Fede.
Hei, Fede.
God dag!
Å se deg gå rundt på denne måten, er noe av de flotteste...
Er det ikke fantastisk?
Er du klar?
Er du blitt litt mindre i tvil når det gjelder å få funksjon igjen?
Jeg var en stund engstelig for det.
Nettopp derfor.
Så har jeg også for eksempel
blitt redd for når jeg skal begynne å løpe igjen,
at jeg har mistet evnen til å løpe rent motorisk.
Ok. Men du skal ikke lære å løpe på ny.
Det er en fæl måte å si det på.
Vi må forsterke de nervebanene som du allerede har.
Det er noe ganske annet.
I rehabiliteringen av en slik skade utgjør den mentale styrken
70 prosent.
Man må fortsette dag for dag, utfordre seg selv
og overvinne frykten for det ukjente
som man støter på hver dag.
MAI 121 DAGER ETTER SKADEN
- Tusen takk. Snilt gjort. - Vi venter på deg!
- Tusen takk. Hvordan er kneet? - Bedre, takk.
Første gang jeg dro på stadion med Lucia var avskjedskampen til Chiellini.
- Den nye drakten er fin. - Jeg ser ikke at den er ny herfra.
Ser du han som har ballen?
- Nummeret? - Sju.
77.
Jeg ble kjent med Lucia på en litt uvanlig måte.
Vi begynte å prate sammen i starten av januar uten noe stress.
Jeg ville treffe henne, men jeg hadde jo røket korsbåndet.
Jeg måtte overbevise henne, for hun trodde at jeg lot som at jeg hadde vondt.
Hun foreslo at vi skulle møtes ute, gå og ta en kaffe.
Jeg sa: "Jeg kan ikke."
Ett.
Jeg sa jo ett.
Til slutt ble hun overbevist, og vi møttes hjemme hos meg.
Da så hun at jeg var lenket til sofaen.
Sånn var det første stevnemøtet vårt.
Du mener stilen på drakten.
Med helt svarte striper.
Disse har masse små trekanter.
- Tegninger! - Sånn er den. Et annet år...
- Dere har ikke standarddrakten. - Den med brede striper?
Ja, nettopp. Dette er standarddrakten i år.
For tre år siden, i 2020, hadde Juve rosa stripe i midten og svart og hvit.
Den byttes hvert år.
- Og den som er blå? - Det er andredrakten.
Jeg forsto at jeg og Lucia kunne ha en framtid sammen
da hun anstrengte seg for å forstå situasjonen min.
Hun har hjulpet meg mye.
Hun så meg da jeg var som svakest.
Hun så meg i en av de mørkeste stundene i karrieren min.
Hun fikk på nært hold oppleve følelsene mine,
svakhetene, tunge stunder og hvordan reise seg igjen.
Det har sveiset oss sammen.
Ja!
Min første tur på banen etter skaden var under feiringen av Giorgios avskjed.
Jeg kledde på meg drakten:
strømper, shorts og skjorte,
men joggesko, for jeg kunne ikke bruke fotballsko.
Det var sterke følelser i sving. Hun var enda mer preget.
Da vi møttes, sa jeg:
"Dette er ikke livet mitt, men bare en fase.
Jeg spiller kamp hver tredje dag og er alltid borte."
At jeg forklarte det, tror jeg hjalp henne med å forstå
hva jeg føler når jeg går ut på banen og spiller fotball.
MAI 135 DAGER ETTER SKADEN
Hei.
Chi non lavora... Kan du den?
Hva faen gjør det, hva faen gjør det, hva faen gjør det?
Nei, ikke sånn. Hva sa du om De Sciglio?
De Sciglio beskytter ikke magen. Jeg tror deg. Han har problemer.
Du er blitt svær.
Jeg har hodepine, for pokker.
- Nei. - Jo, jeg har hodepine.
Hvorfor går du med strikk så du får blodpropp i armen?
Merket går inn til beinet!
- Blodpropp i armen! - Merket går inn til beinet.
- Det blir merke, for det er en hårstrikk. - Er det et kjærlighetsbevis?
Ja, det er det, men jeg har gått med det i tre måneder.
Lucia sa til meg på spøk: "Når du spiller kamp,
vil jeg at du skal ha på deg noe fra meg."
"Det er greit. Hva vil du gi meg?"
Hun ga meg dette svarte hårstrikken.
Hun hadde det på seg
og gjorde sånn. "Ta dette." Enkelt og greit.
- Hvorfor tenkte du på blodpropp nå? - Fordi jeg så at det var hovent!
Så sa hun: "Hvorfor kan du ikke ta en feiring for meg?"
Jeg grunnet på det og sa: "Jo, det kan jeg."
Det første målet jeg scorer, kysser jeg armbåndet.
Jeg har ikke tatt det av siden da.
Jeg tar det aldri av meg.
Dette er ett av de viktigste skrittene i vår felles reise, som du vet.
Ja.
Vi tegner ring rundt datoen i dag, for vi skal løpe.
Da vil du også ha behov for en liten runde i bassenget.
Det å løpe rett fram er jeg ikke så redd for.
Det eneste er at når jeg skal sette ned beinet,
kjenner jeg noe, som går seg til.
Men det som skremmer meg ganske så mye,
er når jeg skal skifte retning.
Før det må vi gjøre andre øvelser.
- Det er frykten for det ukjente. - Som med alt annet.
Du var redd for å kaste krykkene.
Du var redd for gjøre tunge øvelser på styrkerommet.
Nå er du "redd for" å utføre retningsendringer. Alt til sin tid.
Gå!
Åtte ganger. En. Fotsålen i bakken.
Som i sted. To. Bra.
Tre. Bra. Fire. Bra.
Tar du med skoene mine?
Etterpå. Hvis du oppfører deg.
Helt rolig.
25. 50. 75. 100.
Prøv å fokusere på å løfte hælene og sparke fra med foten.
I dag gjorde det ikke så vondt.
Før jeg løp, var jeg redd for at det ville gjøre altfor vondt.
Jeg var redd for å sette ned beinet, hvordan sette ned beinet.
Da jeg var ferdig med å løpe, sa jeg: "Dette kan jeg gjenta i morgen."
Det er bra.
Bassenget. Jeg venter på deg der.
Fede, jeg stilte meg der borte for å observere deg.
- Du løper symmetrisk. - Det kjentes ikke sånn ut.
Det kjennes ikke sånn ut på grunn av leddsansen.
Nå trener vi også opp leddsansen.
Det er helt naturlig den første gangen, men vi er allerede på 80 prosent.
- De 20 % kommer etter hvert. - Vises det ikke at jeg er skjev?
- Jeg føler meg helt... - Det skyldes leddsansen.
FYSIOTERAPI
Hva er dette om at jeg kan få blodpropp av hårstrikken?
De tuller bare med deg.
Å se Federico løpe etter så mange måneder, var en sterk opplevelse.
Nå er vi kommet dit at vi begynner å få svar på
om den harde opptreningen disse månedene
har vært utført på en korrekt og hensiktsmessig måte.
- Fede, hvordan går det? - Mamma.
- Få høre. - I dag har jeg en god nyhet.
- Jeg har løpt. - Endelig!
Det må feires!
Greit, mamma.
Eneste problemet er at når jeg løper,
er det fremdeles tungt, for jeg føler meg skjev.
Jeg luter mot venstre.
Ale har sagt at jeg ser perfekt ut når jeg løper.
- Man ser ikke at jeg er operert. - Nå får jeg vondt i magen.
Ja, det er enda langt igjen.
Sånn vil det være helt til kneet blir vant til å løpe.
Når jeg tenker på opptreningen og alt,
blir jeg dårlig.
I dag har jeg løpt, og det gikk bra.
- Alle er glade og fornøyde. - Endelig!
Jeg tenker allerede på retningsendringer.
Å løpe er greit, men når jeg spiller, skifter jeg retning kjapt.
Jeg må klare å komme tilbake til det jeg var i stand til å gjøre.
Det kan bli veldig krevende...
Nei, Fede, du har allerede klart å takle større utfordringer.
Da du begynte å spille i Serie A,
sa du: "Ballen beveger seg helt sinnssykt fort."
Det var en stor utfordring. Du har alltid klart deg fint.
Nå må du ha et åpent sinn
og prøve å ta en dag av gangen.
Jeg var jo engstelig før operasjonen.
Det krever mer tålmodighet enn vanlig. Jeg er kjempeglad for at du endelig
har begynt å løpe igjen. Jeg er superfornøyd.
Vi ses uansett til helga.
Da skal vi feire Lorenzo og være sammen.
- Greit? - Ok.
Ha det bra, mamma.
Ha det.
- God dag, Fede! Hvordan går det? - Giorgione! Bare bra.
- Vil du ha kaffe, Fede? - Ja takk. Såret åpnet seg igjen.
Ja, jeg vil jo oppleve alt som er. Som seg hør og bør.
Jeg ville slutte med stil. Da jeg kuttet meg, var det på tide å gi seg.
- Hvordan har du det? - Bare bra.
- Har du begynt å løpe igjen? - Ja, første løpetur i går.
Jeg er kjempeglad. Se der.
- Det kommer seg. - Det mangler litt muskler...
- Bedre enn for et par uker siden. - Ikke sant?
Som du vet, er de fire første månedene fæle. Når man begynner å løpe...
Man etter hvert vil du føle deg bedre.
Du får en ny nedtur om en stund, men det hører med.
- Det har de sagt. - Det er helt normalt.
Nå er du kjempeglad fordi du løper.
Så oppdager du at det ikke går så fort. Vi går og setter oss.
Du merker at det går sakte og sier: "Jeg var vant til å løpe kjempefort!
Før var det ingen som løp fra meg, nå løper alle fortere enn meg."
Sant nok.
Federicos første kamp i Serie A var Juventus-Fiorentina på Juventus Stadium.
Vi skulle bytte drakt. Jeg ga ham min, han ville gi meg sin og jeg sa:
"Bare behold din. Den er jo fra debuten din.
Du får nye muligheter til å gi meg en drakt."
Jeg ville ikke ta den fra en guttunge
som sikkert var sjenert siden jeg var eldre.
At du ikke er her til neste år blir...
Merkelig også for meg.
- Ja, fy faen. - Men det er sånn det skal være.
Dere må selv ta vingene fatt.
Jeg skal se på dere med enda større glede.
Det har ennå ikke gått helt opp for meg. Nå når jeg holder på å tømme
de siste tingene her på Continassa, begynner jeg å kjenne på
følelsen av å savne alt, alle folkene i Juve og hverdagen.
Samtidig er jeg vel vitende om
at det har vært fantastisk, og at det var riktig å si farvel nå.
Takk, Giorgione. Lykke til med alt.
- Jeg er glad i deg. Ha en fin dag. - I like så. Ha det bra.
Der var du endelig!
- Hei, vennen! - Endelig.
Kjørte du pent?
- Ja da. - Du var sent ute.
- Sent ute, så du kjørte ikke pent. - Jeg måtte sitte en time i kø.
- Hvordan går det? - Bare bra.
Alle klare for den store dagen? Hvor er du?
- Vi er klare. - Går det bra?
Marlon har møkket meg til.
- Bestefar og bestemor er her. - Har det gått bra?
- Har dere spist allerede? - Nei, vi ventet på deg.
- Jeg ble jo sittende en time i kø. - Ved Barberino var det sikkert kø.
- Her er han! - Hei!
Vennen min.
- Hvordan går det? - Bare bra, kjære deg.
Hei, Adria.
- Hvordan går det? - Vi møtes ofte i Milano.
Dette er ei viktig helg for meg og for hele familien.
For min bror har graduation fra samme skole som jeg gikk på.
For sju år siden var det meg, og nå er det min brors tur.
Jeg viste besteforeldrene bildet.
- Endelig kom den siste. - Av deg og meg da jeg var liten.
På kjøreturen nedover kjente jeg...
Jeg tok deg dit til førsteklasse på barneskolen.
Vi dro etter ei uke, for du ikke kunne lese.
Du forsto ikke noe engelsk. Vi ble skremt og dro derfra.
Etter bare ei uke, for læreren ga dere allerede lekser.
"Hvordan kan hun gi lekser når han ikke kan noe?"
Det samme skjedde da jeg prøvde igjen senere.
Jeg tok mot til meg og dro dit med deg i femte.
Da kunne du ingenting, men jeg forlot deg der.
- Vet bestemor at jeg har løpt? - Nei.
Jeg har begynt å løpe igjen.
- Jeg har ikke sagt det til noen. - Hun har ikke sagt et ord.
Jeg har begynt å løpe. Jeg har svømt i fire måneder.
- Nå fikk jeg lov. - Svømt, ja!
For en måned siden gikk jeg med stokk som deg, bestemor.
Gi deg, Fede.
Han har tatt med videoen for å vise dere.
- Vil du også se den? - Ja.
- Først mamma. - Jeg først.
- Jøye meg. - Jeg kan love deg at det var...
Jeg har løpt hele livet, men å kunne løpe den dagen, var bare helt...
- Når du løper... - Nei.
Det har alltid vært helt naturlig for deg.
Dette er den første dagen.
Det er helt utrolig. Å lære seg å løpe...
Familien har alltid prøvd
å gi ham nærhet, støtte, styrke og positiv energi.
Vi har i stor grad følt med ham når han har slitt tungt
og vært nedfor, og prøvd å hjelpe ham hver på vårt vis.
I morgen har jeg...
- Har du treningsdrakten? - Jeg har med dress.
- Men ikke slips. - Jeg har heller ikke slips.
Greit, dere. Skal vi gå og spise?
VELKOMMEN TIL FIRENZE INTERNASJONALE SKOLE
- Hei. Står til? - Velkommen tilbake. Bare kom inn.
Jeg har gleden av å introdusere avgangstalerne: Lorenzo Chiesa...
En, to, tre!
Mine damer og herrer, avgangsklassen i 2022!
- Men gråter du? - Jeg gråt også i sted.
Så søtt at du gråter for Lollino!
Jeg blir bare rørt på graduation.
Jeg klarer alltid å styre meg unntatt på barnas graduation.
For det er en stor milepæl for ungene. Det er et stort øyeblikk
der de blir feiret for all innsatsen de har lagt ned.
- Hvordan går det? - Bare bra.
- Broren din, hva? - Meg for sju år siden og nå broren min.
- Hvordan går det? - Kjemieleven vår.
- Er du blitt frisk? - Nei.
- Har du begynt opptreningen? - Ja, i fire måneder.
- Tre måneder igjen. I september... - Du beveger deg allerede.
Jeg begynte å løpe for tre dager siden, så det går framover.
- Hvordan føles det? - Helt jævlig.
JUVENTUS' TRENINGSANLEGG
Bra. Flott. Rist løs. Bra.
Flott.
Si fra hvis du blir stiv, så legger jeg om treningen.
Kjempebra. Du skal kjenne det.
Sånn skal det være! Og hvil.
I starten sa dere at jeg skulle akselerere sånn.
Men rett fram. Jeg akselerer ikke sånn.
Nei, for du må løpe hurtig sideveis.
- Tenk på... - Da kjente jeg at jeg fikk sparket fra.
Først må du gjøre det sånn, så du etter hvert kan...
Det neste trinnet er retningsendring. Når du får til dette,
kan vi begynne å skifte retning og akselerere som en fotballspiller.
Du sa jeg måtte akselerere sånn, det gjør ikke jeg.
- Du beveger deg ikke sånn. - Nei, jeg beveger meg sånn.
Dette har mer med rehabilitering enn prestasjon å gjøre.
Endelig!
Første gang med den nye drakten.
- Hva syns du? - Helt fantastisk.
Håper jeg snart kan bruke den på banen.
Denne kommer med et stort ansvar. Nå må du levere.
Ja, dette er en ære.
Ja, og med den andre har du scoret mange mål.
- Denne er nøytral. - Jeg må spille først.
- Med denne har du ingen mål. - Nettopp. Vi får håpe det.
Dette er en stor dag for Federico, for han har en fotoseanse for Jeep.
Da skal han for første gang ta på seg drakt nummer sju.
Den svarthvite.
- Hvor mange mål med 22? - Det første året?
16, 17.
Jeg scoret seks i Champions League.
12. Nei, mer.
20. Jeg scoret 20 totalt.
På ett år og fem måneder.
Nå må du klare alt det på kortere tid.
Jeg spilte helt til januar, nei, helt til november.
Ja.
Veldig bra. La meg prøve.
Jeg er svett på hendene, så den snurrer ikke så bra.
Enda godt jeg bruker beina.
JUNI 144 DAGER ETTER SKADEN
- Er du støl i leggen? I går trente vi mye. - Nei, den gjør vondt.
- Vil du ta en titt, doktor? - Vi tar en titt på gutten.
Ubehag?
Foran.
- Bare her? - Ja.
- Hvordan er det her oppe? - Det går fint.
- Greit. Og på siden? - Bare bra.
Dette er bare belastning etter treningen. Null problem. Slank og fin.
Stå på, gutt.
Ja vel.
Da varmer vi opp området og løser opp, og etterpå jobber vi med kneet.
Her er det lite. Vi må avspenne litt på baksiden.
Humøret går hånd i hånd med smertene.
Når du står opp om morgenen og har store smerter
i kneet og må ta betennelsesdempende, blir du ikke i godt humør.
Men det er en del av gamet.
Federico.
Vet du at i morgen, hvis alt går bra, skal vi trene på sand?
- Seriøst? - Ja.
Du skal flytte sanden med utsiden av foten.
På denne måten. Du tegner en sirkel.
Sånn at du kjenner det. Stå over knærne.
Jeg er redd for å skifte retning, for det var sånn jeg skadet meg.
Du skal kjenne det på utsiden av foten. Kjempebra.
Vent litt. Gå! En, to.
Retningsendringer er helt avgjørende i måten jeg spiller på.
Jeg gjør dem på en bestemt, eksplosiv og voldsom måte.
Det er sånn jeg dribler.
Gå. Kjempebra.
Dytt. Dytt. Kjempebra.
Gå mot meg! Bra! Fortsett.
Fortsett.
- Kjør på. En og to og tre! - Kjempebra.
Å trene på sand er fin forberedelse
for Federicos retningsendringer. Da kan han bruke kraft
på en bestemt og trygg måte fordi sanden fordeler energien.
Du kan sparke fra, men husk at nedbremsingen er lang.
Den lange nedbremsingen må du kontrollere. Fire ganger.
Tre, to, en, gå! Ja. Ja!
Kom igjen. En.
To.
Tre.
Fire.
Kjempebra.
JULI 168 DAGER ETTER SKADEN
- God dag. - Hei.
Hva skal du spise?
- Spagetti. - Spagetti? Fordi det er kaldt?
Nei. Jeg tar en caprese.
Hvilket nummer signerte du med i morges?
- Sju. - Sju?
- Ja, jeg skrev sju. - Var det for første gang?
Lucia forsto med en gang at det var stort for meg å bytte draktnummer.
Hun forsto at jeg hadde behov for
noe nytt. Jeg kommer tilbake, men
på en annen måte. Forhåpentligvis enda bedre.
Dusan tar nummer ni, jeg nummer sju.
Nummer ti tar den som kommer.
Hvilke egenskaper må nummer ti ha? Hvem tar nummer ti?
Ikke mine.
- En som er god teknisk? - Den som er aller best teknisk.
En som kan skape noe ut av ingenting.
Som regel med ryggen mot mål. Hva betyr med ryggen mot mål?
Forsvarsspiller? Nei...
Hva betyr med ryggen mot mål?
- Med ryggen mot hvilket mål? - Motstandermålet.
Vi snakker ikke om dette.
Jeg kan veldig lite om fotball. Jeg har så vidt begynt med Fede
og lære litt om den verdenen.
Vi tuller ofte om det. Han driver gjøn med meg
fordi jeg kan ingenting.
Første gang jeg var på et stadion, var med Federico.
- Nå tar vi posisjonene. - Kommer an på.
- Vi gjorde det forleden. Husker du ikke? - Nei.
Vi tar det helt enkelt.
Hvor spiller Dusan?
Angriper. Ved siden av deg. Du sentrer til ham, og han scorer.
- Bra. - Riktig?
Ja, det er riktig. For han, ja.
Han kan også gi ballen til meg så jeg kan score.
Det er en spesiell verden. Før jeg ble kjent med Fede,
hadde jeg mange fordommer om den.
For ofte får man bare se én side av livsstilen deres.
Fede har vist meg hvordan det virkelig er i denne idretten.
Alle oppofrelsene og innsatsen som ligger bak, som man ikke ser.
Nå må du prøve å spise på en dannet måte.
- Ikke legg hånden ned. - Hvilken hånd?
- Jeg trenger den for å gjøre sånn. - Sånn gjør man ikke.
Fede er en utøver i det miljøet, men han tilhører ikke miljøet.
Han er helt annerledes en resten av den verdenen.
Det er det som er så fint med ham, og det var det jeg falt for.
Da vi kom hit til Forte og ned på stranda,
gikk vi ikke straks til den drepende varmen.
Vi begynte å spille burraco. Og det var veldig gøy.
Takk for møkkakortene!
- Jeg fikk faktisk ganske gode kort. - Din tur. Du må trekke.
Ta den.
- Liker du ikke hjerter? Jo visst! - Konsentrer deg om å spille.
Det er en måte å bli bedre kjent på. Som med alle fritidssysler
lærer man andre sider å kjenne.
Jeg har 200 poeng og du 100.
Når du hoverer, taper du alltid.
Jeg talte bare kortene.
- Avslutter du? - Ja.
Dårlig gjort!
Du får ikke 2000!
90, 100!
- Gurimalla! - Hvor mye har du?
- 2225... - Greit.
Da står det 2-2.
Dette smakte utrolig godt!
Bravo.
- Jeg heter Lucia. - Ja da.
- Holdt jeg på sånn? - Dette må på Instagram!
- Du er helt latterlig.
Forte dei Marmi betyr mye for meg, for der har vi alltid feriert.
I Forte dei Marmi fikk jeg de første vennene mine.
De første utfluktene med venner. Mye nytt skjedde i Forte dei Marmi.
Hvorfor gjør du sånn?
Vi ferierer sammen for første gang, og vi har det gøy,
ler og prater masse sammen.
Vi blir bedre kjent med hverandre for hver dag vi er sammen
og får mange fine minner, noe blir verre å få til når Fede begynner å spille igjen.
Når du blir en del av livet til Fede, snur han opp ned på livet ditt.
- Gikk det bra i går? - Ja visst.
- Kjørte du? - Ja.
Tror ikke jeg overlater Ferrarien til Lucia.
- For kjærlighetens skyld kan du det. - Nei.
- Hvordan går det? - Bra, men jeg føler meg veldig stiv.
- Forferdelig stiv. - Dette er planen min:
Vi legger deg i skyggen og aktiverer kjerne- og setemuskulaturen.
Så trener vi litt i vannet og så med slynger.
Det er mye mindre enn sist.
Hvis du føler deg stiv, må du huske at du ikke har rørt deg på ti dager.
Som du var vant til. Så du må komme i gang igjen.
Jeg er i Forte dei Marmi, for alle spillerne har rett til å ha ferie.
Federico har også hatt ferie, men siden han er skadet,
blir ferien noe forkortet. I denne perioden kan han samle krefter.
Jeg er her for å hjelpe ham med å forberede seg bedre
til å gjenoppta opptreningen på en gradvis og kontrollert måte.
Hit og tilbake og sideveis helt bort.
Én tilbake.
Helt ut.
Denne løkka betyr mye for meg, for jeg spilte her
da jeg var åtte, ni, ti, elleve år.
Jeg og vennene mine var her fra morgen til kveld, bokstavelig talt.
Faen, Federico!
Jeg husker at fotball betydde alt for meg.
Om morgenen spilte jeg på løkka, om ettermiddagen dro jeg på trening.
Enten er høyrefoten dårligere eller den venstre har blitt bedre.
Gjenopptreningen
har også vært en påminnelse
om hvor det var jeg startet og hva jeg gjorde
da jeg ikke var Federico Chiesa.
Da jeg ikke hadde alt det jeg har nå.
Da jeg bare var en gutt med en drøm.
Lucia sparker med tåa.
- Prøv å treffe tverrliggeren. - Kom igjen, da.
Treffer du, drar jeg til Juventus på mandag og river sund spillerlisensen.
Du må sparke under.
AUGUST 202 DAGER ETTER SKADEN
Jøye meg!
- Du er blitt enda penere. - Jeg er blitt brun.
Jeg kjente deg ikke igjen.
- Jeg blir helt rørt. - Ikke overdriv, Ale.
At jeg er brun?
Trener jeg ikke på fredag, må jeg trene på søndag.
- Uff da! - Ja, uff da.
Nå er vi på karusellen. Karusellen er i gang.
- Hva vil det si? - Det vil si at fra i dag
og til du er på banen igjen, er vi på karusellen. Det vil gå i ett.
Det er en metafor. Har du aldri brukt det?
Du må snakke alvorlig om sånt.
Det vil si at fra nå av går det i ett med opplegg og treninger.
Nå starter en mer fornøyelig fase for deg
når du får på deg fotballsko.
- Jeg har savnet deg. - Samme her.
Fotballsko representerer det siste trinnet
i gjenopptreningen.
Vi må være forsiktige og påpasselige,
for fotballsko gir motstand for beinet og kneet
på en helt annen måte enn joggesko.
Fotballsko! Er det mulig? Nå skal jeg vise deg ballen.
- Jeg bruker ikke den. - Bra.
- Dette er en fotball. - VM-ball.
Diskuterer dere hvem dere liker og ikke liker?
- Vi prater om øvelser. - Ja, særlig!
Klarer du å treffe stanga, skal du få en cappuccino.
- Jeg må score mål, ikke treffe stanga. - Det vil jeg du skal gjøre.
Du vant en cappuccino!
Å se Federico sparke ball igjen
og bruke ballen slik han kan, er en enorm glede for oss.
Det er belønningen for alle månedene sammen med ham.
Jeg må bare si at da jeg hadde krykker
og ble transponert av Fabio, sjåføren...
- Transportert. Hva sa jeg? - Transponert.
Da han transporterte meg, sa jeg:
"Fy faen, hvor lang tid kommer dette til å ta?"
Jeg hadde akkurat begynt å treffe Lucia.
- Tvert imot? - Tvert imot har jeg fotballsko på nå.
Det er alles fortjeneste.
Det var da jeg innså at du og jeg var på bølgelengde.
Etter at vi ikke kom til VM,
kom jeg hit og du sa: "Det er like greit at du drar hjem."
Jeg så at du slet fryktelig tungt både fysisk og psykisk.
Det er i sånne øyeblikk man forstår. Hvis jeg hadde trent da,
kunne jeg gjort vondt verre med kneet fordi jeg ikke var mentalt til stede.
Dessverre så husker jeg dagen da du skadet deg.
Det vil jeg bære med meg hele livet. Ikke fordi at du er her nå.
Jeg kom løpende mot deg. Husker du?
Jeg var på benken som fysio.
Jeg kom til deg, og du la hånden på skulderen min.
Vi gikk 300 meter sammen under svingen med Juventus-fans.
Det øyeblikket kommer jeg aldri til å glemme.
SEPTEMBER 260 DAGER ETTER SKADEN
- Kom, Fede. - God dag.
Går det bra? Hyggelig å se deg igjen.
I like så.
Der var du.
Jeg er glad for å se deg igjen. Også med tanke på at du snart
slår følge med laget igjen.
Derfor ville jeg vite hvordan det står til med deg
følelsesmessig og mentalt. Det er jo en spesiell fase.
- Hvordan går det med kroppen? - Jeg føler meg bra fysisk.
Men før jeg trener med laget igjen, vil jeg ikke føle meg 100 %.
Jeg debuterte i Serie A da jeg var 18 og begynte med fotball da jeg var seks.
Jeg har alltid spilt fotball og har aldri vært lenge skadet.
Nå venter jeg bare
på grønt lys til å begynne å spille.
Nå ber jeg deg gå litt tilbake i tid. Hvis du tenker på skaden,
hva er det verste bildet du ser for deg?
Det er det å gå ut på banen igjen
for å se om kroppen faktisk er i stand til å løpe eller ikke,
og erkjenne at den ikke er det.
Det er et hardt slag.
- Jeg kjenner meg litt sint. - Er det noen du er sint på?
Nei, sint på meg selv og på selve hendelsen.
Jeg vil ikke legge skylden på den som taklet meg.
- For sånt skjer i fotball. - Absolutt.
Jeg vil foreslå
at du bruker en teknikk som du kjenner til, nemlig tapping.
Den fjerner negative følelser,
som fremdeles kan sitte i, og bruker dem på en 100 % positiv måte.
Nå skal du fokusere
på luften som sirkulerer i kroppen din og på stemmen min.
Mens du puster med nesen,
puster hver eneste celle i kroppen din.
Veldig bra.
I den tilstanden du nå befinner deg,
ber jeg deg se for deg i hodet ditt
bildet av taklingen bakfra, i det øyeblikket.
Veldig bra.
Nå ser du på det som skjer, uten å gjøre noe som helst.
Nå kan du trekke pusten dypt og åpne øynene.
- Går det bra? - Bare bra.
Vil du fortelle meg hva du opplevde?
Det første jeg så for meg, var at jeg sto alene på banen.
Helt rolig, om natta, under flomlysene.
Jeg så meg selv og tribunene, men de var helt tomme.
Men jeg sto der rak i kroppen og selvsikker.
- Det var bildet jeg så. - Hovedsaken er følelsen det ga deg.
Det var fint, for det virket som
at jeg var rolig og klar til å gå ut på banen uten bekymringer.
Et fin budskap fra sinnet ditt.
Ja. Akkurat. Det er sant. Takk.
God dag.
- Hei. - Doktor.
God dag, mister.
- God dag, mine herrer. - God dag.
- Går det bra? - Bra. Og du?
Bare bra.
- God dag. - God dag, gutter.
Nå er tiden kommet for å beslutte
om Federico er klar til å trene med laget.
Derfor må vi være
svært oppmerksomme på hva alle testene våre har vist.
Vi ser først på det isokinetiske. Var hastigheten 180 og 90?
180 har vi på ekstensor med et 7 % sprik.
Og på fleksor 3 %, der kurven har en fin utvikling.
Vi har gjort de samme vurderingene på diverse styrketester.
Også her var den skadete foten sterkere enn den friske.
Så vi har gode forutsetninger for en gradvis retur til gruppa.
Det som interesserer meg med tanke på at Federico har svak setemuskulatur,
er å unngå overbelastning av strekkemusklene, især på venstrebeinet.
På styrkerommet er vi allerede i gang sammen med Ale og Mario med
å trene med minibånd og hofteløft med ganske tung vekt.
Bra. Nå må vi følge ham opp tett. Neste møte blir med teknisk stab.
- Takk, alle sammen. - Takk, folkens. Lykke til.
Fede!
Hopp og hodestøt.
God dag, gutter. I dag er også Chiesa her.
OKTOBER 263 DAGER ETTER SKADEN
Å bestemme at Federico kan trene sammen med laget igjen, føles stort.
Så vel for ham som for oss.
En til. Så deler vi oss.
Det er en stor opplevelse å se ham sammen med gruppa.
Det er som å gjenfinne en spiller og la ham få utfolde seg.
Du ser det på ham, for han er mye mer tilfreds på banen enn utenfor.
Scoring med hodet teller dobbelt og stupheading tre.
Samtidig bekymrer du deg for
om det var riktig tidspunkt for Federico å begynne å trene med laget,
og at det ikke blir komplikasjoner.
Det er én ting å trene en mot en og noe annet å spille sammen med 23 personer.
Risikoen for at noe kan skje, øker fordi det blir flere involveringer.
Jeg er sikker på at jeg slår hardere pasninger.
- Hardere enn før. - Knallharde pasninger.
- Når du skyter også. - Ja.
Federico er sterkt knyttet til søsknene og familien sin.
Vi er en veldig sammensveiset gjeng i vårt forhold til Federico.
Vi har alltid støttet ham.
De andre to søsknene har nok vært nødt til
å ofre noe for at Federico skulle kunne fullføre reisen sin.
Når det gjelder Federico, er det avgjørende for meg
at alle deltar, og ingen føler seg utelatt.
Alle har på en eller annen måte bidratt med noe
for å bygge opp Federicos karriere.
Det er selvfølgelig han som har gjort aller mest,
men søsknene har også bidratt. De var hans første fans.
Sammen med ham har de opplevd hans glede og entusiasme
over å kunne leve ut lidenskapen.
Den første firkanten var gøy. Hele laget deltar, og det er
en morsom øvelse fordi du må unngå at de i midten får tak i ballen.
Bra, Fede!
Jeg følte at jeg var med på leken.
Da tenkte jeg ikke engang på
at jeg kom rett fra en skade. Jeg gikk fullstendig opp i leken.
Der hjalp lagkameratene mine meg, for da jeg kom, sa de:
"Se hvem som har stått opp fra de døde!" Takk for den, gutter!
Det er to ting som opptar meg angående comebacket.
For det første: Vil det gå bra?
For det andre:
Har jeg gjort alt jeg kunne for å komme tilbake på samme nivå?
Det er de to spørsmålene jeg stiller meg.
297 DAGER ETTER SKADEN
Da Fede fortalte meg at han var tatt ut,
kunne jeg ikke tro det. Det kunne ikke stemme. Jeg ble helt målløs.
Jeg visste ikke hva jeg skulle si. Jeg ble så oppskaket.
Vi har en chattegruppe for familien.
Han skrev: "Jeg ble tatt ut."
Klokka var ett, og vi skyndte oss å bestille togbilletter.
Vi dro klokka fem, og da vi kom til Torino, var alle anspente.
Kom igjen!
Chiesa gjorde det bra på trening. Jeg så ham gi alt i duellene.
Det ga meg en god følelse.
Tiden er inne.
Jeg håper at han gleder seg over dette øyeblikket.
Alle er preget av stunden
og deltar 100 % i denne prosessen.
Vi har lagt ned mye innsats og har ofret slit og svette.
Når han krysser linjen som markerer før og etter,
kommer jeg til å bli rørt, akkurat som ham.
Frykten er der. Det er ikke til å unngå.
Men sammen skal vi klare å overvinne alt, også frykten.
Å se Fede på stadionet, med alle tilhengerne,
er en unik og ubeskrivelig følelse.
Hvor er han? Jeg ser ham ikke.
- Skal han ikke hilse? - Jo da, bare se.
Nå ser han snart hit.
- Slapp av. - Jeg er så anspent.
Om han så får bare fem minutter.
Når får han komme innpå?
Når kampen allerede er over.
Federico, gjør det som du alltid har vært god til, så går det helt fint.
Følg med.
Etter 297 dager med venting,
etter 297 dager med lidelse,
etter 297 dager langt unna den grønne matta...
er Federico Chiesa tilbake på banen.
Tekst: Håkon J. Wikeland
Svensk Medietext