Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Joissakin tapauksissa koko ura on ollut vaakalaudalla
eturistisidevamman takia.
70 prosenttia kuntoutuksesta on kiinni mielenlujuudesta.
Kysyin itseltäni: "Miksi edes vaivaudun?"
Näin televisiosta, miten tuskissaan hän oli.
Ennen nykyistä elämääni olin vain poika, jolla oli unelma.
Ojentajalihakset eivät saa ylirasittua.
Laitan Instagramiin.
Antaisit jo luvan pelata.
JUVENTUS ESITTÄÄ
Chiesa saa pallon.
Hän on rangaistusalueen reunalla.
Takaisin Dybalalle. Chiesa yrittää laukoa, mutta Smalling taklaa.
Hän osuu palloon ja jalkoihin. Chiesa jää nurmen pintaan.
Chris Smalling taklaa pahannäköisesti.
Chiesa ei nouse. Toivottavasti ei käynyt pahasti
entiselle Fiorentinan pelaajalle.
Nyt sattuu. Hän nostaa kätensä.
Vasempaan polveen kolahti. Tässä uusinta...
Olin laukomassa, kun Smalling taklasi minua.
Tunsin hirveää kipua polvessani.
Ensin luulin, että nivelside oli pettänyt.
Makasin maassa, ja polvi meni aivan tunnottomaksi.
Sitten lääkäri tuli kentälle.
Sanoin heti: "Polvesta lähti tunto."
Koetimme rauhoitella häntä, koska hän oli tolaltaan.
"Makaa tässä vain, kunnes vaihtopelaaja tulee."
"Ei, voin jatkaa.
Voin jatkaa. Ei se varmaan niin vakavaa ole."
Sivurajalla sanoin: "Kokeilen."
Kun aloin kävellä, kuulin naksahduksen joka askeleelta.
Naks, naks.
Kun yritin kääntyä,
polvesta kuului hirveä pamahdus.
Tuntui...
...kuin polvi olisi mennyt sijoiltaan.
Kaaduin.
Pitelin päätäni.
Sitten Lorenzo Pellegrini tuli.
Sanoin: "Se on ihan hajalla."
Kun lääkäri yritti liikutella jalkaa,
ja testasi, kestikö ristiside,
aloin itkeä.
Hän jähmettyi ja teki näin.
Menin aivan tolaltani ja itkin...
En pysty kuvailemaan sitä.
Polvi vääntyi.
Sisäänpäin.
Naps.
Sen pituinen se.
Matkustimme Innsbruckiin professori Finkin luo.
Hän oli jo leikannut onnistuneesti kaksi pelaajistamme.
Chiellinin ja Demiralin.
Äiti tuli mukaan Innsbruckiin
koska olin kovissa kivuissa.
Pelkäsin, mitä tulisi tapahtumaan.
Sillä hetkellä totesin...
...että tästä tulisi rankkaa.
Marlon.
Chelsea. Marlon, hyvä.
Federico oli hyperaktiivinen lapsi, joka nukkui uskomattoman vähän.
Äitinä tiesin,
että jos hän ei voisi purkaa energiaansa
urheiluun, hän ei pysyisi nahoissaan.
Minä ja Federico elämme symbioosissa.
Vartuimme yhdessä. Sain Federicon nuorena.
Vein hänet harjoituksiin joka päivä.
Olin mukana otteluissa ja turnauksissa.
Minä olin aina hänen kanssaan.
Kun hän loukkaantui, en outoa kyllä pelännyt pahinta.
Katsoin ottelun telkkarista ja näin, että hän huusi, kun se tapahtui.
Hän irvisti tuskasta.
Ajatus vakavasta loukkaantumisesta oli niin kaukainen,
etten vain voinut uskoa sitä.
Siitä hetkestä lähtien, kun kävi ilmi, että vamma oli paha,
olen pelännyt yhä enemmän.
Maailmanlaajuisesti tarkasteltuna eturistisidevamma on eräissä tapauksissa
päättänyt uran.
Pelaajat eivät ole pystyneet palaamaan entiselle tasolleen.
Päivää.
Federicon leikkaus onnistui hyvin.
Korjasimme repeytyneen ristisiteen.
Ompelimme nivelkierukan, jotta polvi pysyisi vakaampana.
Jos teen näin,
siihen tulee niin kuin tyhjiö.
Se poksahtaa, kun nostan sitä.
Se on hyvä merkki. Silloin siellä on nestettä.
Kuulet poksahduksen, koska tallella on vielä sidekudosta.
Hyvä homma.
Jep.
Päivää.
- Miten menee? Paremminko? - Joo.
- Onko turvotusta tai kipua? - Ei.
- Se tuntuu hyvältä. - Hiljaa hyvä tulee.
- Päivää. - Päivää.
Federico Chiesa!
Terve.
Mitä kuuluu?
Nähdään.
Hei.
- Miten menee? Onko perheellä kaikki hyvin? - On. Kerron terveisiä.
Kiva kuulla.
Joka kerta, kun Federico tuli kuntoutuskeskukseen,
ensimmäinen kysymys oli: "Milloin pääsen eroon kainalosauvoista?"
Suorista. Hyvä. Kyllä se siitä.
- Hyvää työtä. - Kiitos.
Aluksi treenataan aivoja.
Vasta sen jälkeen lihaksia.
Siksi aloitamme kainalosauvoilla.
- Kunnes kaadun. - Aluksi sauvoilla.
Mikä on tavoitteemme?
- Ei Pisan kaltevaa tornia... - Aivan.
Paralleeli. Diagonaali.
Niin symmetrisesti kuin pystyt.
Voit siirtää hieman yli puolet painostasi polvelle.
- Tämä sujuu hyvin. - Tämä on hyvä alku.
Koeta päästä eroon epävarmuudesta, kun astut.
- Kun lasken jalan alas. - Muista:
kantapää eteen ja suorista.
Leikkauksen jälkeen Federico ajatteli, että pahin oli takanapäin.
Yritin selittää hänelle, että hänen on käytävä läpi tietyt vaiheet.
Aivan ensimmäiseksi on päästävä eroon sauvoista.
- Nyt ryhdytään heti kävelemään. - Okei.
En halua jankuttaa, mutta tämä on tärkeä hetki.
Nyt saat riisua kenkäsi.
Kävele ilman kenkiä.
Haluatko kokeilla ilman sauvaa?
- Haluan. - Pystytkö siihen?
Tuntuuko polvi tukevalta?
No niin. Kävele.
Pystyt siihen. Keskity.
Älä ajattele liikaa. Koeta kävellä tasaisesti.
Loistavaa!
Hyvä! Jatka.
Mahtavaa.
Kuukauden jälkeen?
Kuukausi ja muutama päivä.
Ensimmäiset askeleet ilman kainalosauvoja
on tärkein hetki kuntoutuksen aikana.
On tärkeää päästä eroon kainalosauvoista.
Seuraavaksi pitää oppia kävelemään kunnolla.
Kantapää, varvas. Varvas, kantapää. Anna mennä!
Tuntuu, että kuntoutus lähti oikeasti käyntiin vasta kävelyharjoittelusta.
Leikkauksen jälkeen
olin kävellyt sauvoilla kuusi viikkoa.
Se on sama kuin olisi yhä sairaalassa
koska on koko ajan riippuvainen muiden ihmisten avusta.
Hyvä, Federico! Varo...
Kainalosauvoista pääseminen
oli minulle suuri helpotus. Olin niin kyllästynyt niihin.
Kun on tottunut juoksemaan 37 km/h,
on hirveää joutua kävelemään kainalosauvoilla.
MAALISKUU 56 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
Leikkauksesta on kulunut kuusi viikkoa.
Palaamme Innsbruckiin arvioimaan Federicon tilaa.
Katsotaan, miten polvi on toipunut leikkauksen jälkeen
ja kartoitamme mahdolliset psykologiset ongelmat.
INNSBRUCK ITÄVALTA
Kiitos. Nähdään.
Valmiina?
- Mukava nähdä. - Samoin.
- Voin paremmin. - Paljon paremmin kuin viimeksi.
Pystyn taas kävelemään.
Onko se hauskaa?
Nyt pahin on ohi.
- Se alkaa palautua. - Eikö näytäkin hyvältä?
- Käy makuulle ja rentoudu. - Selvä.
Oikein hyvä. Näyttää todella hyvältä.
On hienoa, että ensiaskeleet sujuivat hyvin.
Odotamme kaiken sujuvan hyvin,
mutta mikään ei ole sataprosenttisen varmaa lääketieteessä.
On hienoa nähdä,
että hän edistyy ja että ensimmäinen vaihe
tässä pitkässä kuntoutuksessa sujuu hyvin.
Ei kipuja.
Hienoa. Sattuuko täältä?
- Ei voimaa. - Eikö?
- Saa nähdä... - Kyllä se palaa.
Nyt hänen pitää vahvistaa lihasta, jotta jalan hallinta paranee
ja liikkeet helpottuvat.
Kontaktiharjoitteluun on vielä pitkä matka.
Ensin hänen on kehitettävä polven liikkuvuutta ja lihaksia.
Hyvä!
Oletko tyytyväinen?
Tämä on hyvä polvi. Parempi kuin toinen.
- Parempi kuin tämä. - Se on tavoitteena.
Kun puen kengät, tunnen jotain tässä.
Tunnet niin vielä jonkin aikaa. Ajattelet minua vielä jonkin aikaa.
- Tänään on hyvä päivä. - Niin on.
HUHTIKUU 80 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
Loistavaa.
Polveen sattuu vähemmän kuin aiemmin.
Aivan. Puhuimme siitä eilen.
Tänään polveen sattuu vähemmän kuin muina päivinä.
Jokainen sietää kipua
eri tavalla.
Noin. Ylös. Vielä kerran.
Federico
on hetkellisesti tarvinnut paljon tukea,
ja joskus taas hän on hämmästyttänyt sitoutumisellaan kuntoutukseen
ja kyvyllään sietää kipua
ja kärsimystä.
Sattuuko?
- Nyt tuntuu. - Okei.
Kuntoutuksen aikana polveen on sattunut monta kertaa aivan hirveästi.
Olen kysynyt itseltäni: "Miksi edes vaivaudun?"
Kun kuntoutuksessa tuntuu, ettei kestä enempää,
pitää pakottaa itsensä jatkamaan vielä hetken.
Hienoa.
Anna jalan palautua. Hyvä.
Hän ei kestä kipua kovin hyvin. Ehkä sen takia, että hän on mies,
mutta myös siksi, että hän ei ole ennen kärsinyt loukkaantumisista.
Hän ei ole tottunut kipuun. Ei fyysiseen eikä mihinkään muuhunkaan.
Olen aina käsitellyt Federicon raskaita jaksoja niin,
että olen pyrkinyt pysymään toiveikkaana.
Hänen vanhempanaan olen yrittänyt piilottaa pelkoni.
Äidithän monesti pelkäävät lastensa puolesta.
Todella rankoissa paikoissa
pystyn pitämään pään kylmänä.
Tosin kun pahin on ohi, saatan romahtaa. Sellainen minä vain olen.
Pelkään, että kestää todella kauan,
ennen kuin hän pystyy taas pelaamaan samalla tasolla kuin ennen.
Se pelko on aika suuri.
- Hei. - Hei, Fede.
Hei, Fede.
Päivää.
Aivan mahtavaa nähdä sinun kävelevän ympäriinsä tällä tavalla.
Aivan fantastista!
Oletko valmis?
Oletko nyt luottavaisempi sen suhteen, että liikkuvuus palaa ennalleen?
Joo, jonkin aikaa olin kyllä huolissani siitä.
Aivan.
Ja olen ollut huolissani
esimerkiksi siitä, kun alan taas juosta.
Pelkäsin, että olen menettänyt sen motorisen kyvyn.
- Sellaista. - Et opettele juoksemaan uudelleen.
Se on väärä tapa tarkastella sitä.
Me vain vahvistamme jo olemassa olevia hermoratoja.
Se on eri asia.
Tällaisessa kuntoutuksessa 70 prosenttia on kiinni
mielenlujuudesta.
Pitää jaksaa painaa joka päivä, haastaa itseään
ja voittaa tuntemattoman pelko,
joka on läsnä joka päivä.
TOUKOKUU 121 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
- Suurkiitokset. - Odotamme sinua.
- Kiitos. Miten polvi voi? - Paremmin.
Palasin ensi kertaa stadionille Lucian kanssa. Se oli Chiellinin jäähyväisottelu.
- Uusi pelipaita on hieno. - Täältä en näe mitään eroa.
Näetkö hänet, jolla on pallo?
- Numero? - Seitsemän.
77.
Minä ja Lucia tutustuimme hieman epätavallisella tavalla.
Aloimme jutella tammikuun alussa ilman mitään sen kummempia paineita.
Halusin tavata hänet, mutta samalla olin loukkaantunut.
Minun piti vakuuttaa hänet, koska hän luuli, että vammani oli vain teeskentelyä.
Hän ehdotti, että lähtisimme ulos kahville.
Sanoin: "Ei pysty."
Yksi.
Minähän sanoin.
Lopulta hän uskoi minua, ja tapasimme kotonani.
Hän näki, että olin kahlittuna sohvaan.
Ne olivat ekat treffimme.
Viittaat pelipaidan tyyliin.
Täysin mustiin raitoihin.
Noissa on pieniä kolmioita.
- Töherryksiä. - Sellainen se nyt on. Toisena vuotena...
- Ettekö enää käytä vakiopaitaa? - Jossa on leveät raidat.
Ei, tuo on tämän vuoden vakiopaita.
Kolme vuotta sitten oli pinkki raita keskellä, ja mustaa ja valkoista.
Se vaihtuu joka vuosi.
- Entä se sininen? - Se on vieraspaita.
Huomasin, että minulla ja Lucialla voisi olla yhteinen tulevaisuus,
kun hän todella ponnisteli ymmärtääkseen tilanteeni.
Hän on auttanut minua paljon.
Hän näki minut heikoimmillani.
Hän näki minut yhtenä urani synkimpinä hetkinä.
Hän koki läheltä tunteeni,
heikkouteni, rankat hetkeni ja miten pääsin takaisin jaloilleni.
Se on hitsannut meidät yhteen.
Jes!
Palasin ensimmäistä kertaa kentälle Giorgio Chiellinin jäähyväisissä.
Puin asun ylleni:
sukat, shortsit ja paidan.
Mutta jouduin käyttämään lenkkareita.
Se oli hyvin tunteikasta, mutta vieläkin tunteikkaampaa Lucialle.
Kun tapasimme, sanoin:
"Tämä ei ole elämäni, tämä on vain tilapäinen vaihe.
Minulla on ottelu joka kolmas päivä, ja olen aina poissa."
Kun selitin sen, hän taisi ymmärtää paremmin,
mitä tunnen, kun astun kentälle ja pelaan jalkapalloa.
TOUKOKUU 135 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
Hei.
Chi non lavora... Osaatko sen?
Hittoako sen väliä, hittoako sen väliä, hittoako sen väliä?
Ei se niin mene. Mitä sanoitkaan De Scigliosta?
De Sciglio ei suojaa vatsaansa. Hänellä on ongelmia.
Sinusta on tullut liian iso.
Päätä särkee.
- Ei kai? - Joo.
Älä pidä kumilenkkiä käsivarressa. Saat vielä veritulpan.
Sehän menee luuhun asti.
- Veritulppa kädessä! - Se menee luuhun asti.
- Se on hiuslenkki. - Onko se rakkauden osoitus?
On, mutta olen pitänyt sitä kolme kuukautta.
Lucia sanoi vitsillä: "Kun pelaat, haluan,
että sinulla on ylläsi jotain minun antamaani."
"Hyvä on. Mitä haluat antaa minulle?"
Hän antoi minulle tämän mustan hiuslenkin.
Hänellä oli se päässään,
ja sitten hän teki näin. "Ota tämä." Ei sen kummempaa.
- Miksi ajattelit veritulppaa? - Koska käsi on turvonnut!
Sitten hän sanoi: "Voisitko tehdä minulle tuuletuksen?"
Mietin asiaa ja sanoin: "Voinhan minä."
Kun teen ensimmäisen maalini, suutelen hiuslenkkiä.
En ole ottanut sitä pois sen koommin.
En ota sitä koskaan pois.
Tämä on yksi tärkeimmistä askeleista yhteisellä matkallamme, kuten tiedät.
Niin.
Tämä päivä merkataan kalenteriin, koska tänään on aika juosta.
Siksi piipahdetaan myös altaassa.
En pelkää suoraan eteenpäin juoksemista.
Ainoa juttu on se, että kun jalka osuu maahan,
tunnen jotain, mutta sitten se menee pois.
Mutta enemmän minua pelottaa se,
kun pitää vaihtaa suuntaa.
Tehdään muita harjoituksia ennen sitä.
- Se on tuntemattoman pelko. - Kuten kaikessa muussakin.
Pelkäsit sauvoista luopumista.
Pelkäsit tehdä rankkoja harjoituksia salilla.
Nyt sinä "pelkäät" tehdä suunnanvaihtoja. Kaikki aikanaan.
Anna mennä.
Kahdeksan kertaa. Yksi. Jalkapohja maassa.
Samoin kuin viimeksi. Kaksi. Hyvä.
Kolme. Hyvä. Neljä. Hyvä.
Tuotko minulle kengät?
Myöhemmin. Jos olet kunnolla.
Ihan rauhassa vain.
25. 50. 75. 100.
Keskity kantapään nostamiseen ja jalan eteen viemiseen.
Tänään polveen ei sattunut niin paljon.
Pelkäsin, että juokseminen olisi liian tuskaisaa.
Pelkäsin, miltä tuntuisi, kun jalka osuu maahan.
Juoksuharjoituksen jälkeen sanoin. "Juostaan lisää huomenna."
Hyvä.
Sitten altaaseen. Odotan sinua siellä.
Fede, olin tuolla tarkkailemassa.
- Juokset symmetrisesti. - Se ei tuntunut siltä.
Se johtuu asentoaistista.
Nyt treenataan myös asentoaistia.
Se on ihan luonnollista ekalla kerralla. Olemme jo 80 prosentissa.
- Loput 20 tulee aikanaan. - Enkö muka juokse vinosti?
- Tunnen itseni aivan... - Se johtuu asentoaistista.
FYSIOTERAPIA
Voiko muka saada veritulpan hiuslenkistä?
He vain pilailivat.
Oli mahtavaa nähdä Federico juoksemassa kaikkien näiden kuukausien jälkeen.
Nyt olemme siinä pisteessä, että alamme nähdä,
onko kovat kuntoutusharjoitukset
suoritettu oikealla tavalla.
- Fede, mitä kuuluu? -Äiti.
- Kerro. - Minulla on hyviä uutisia.
- Juoksin tänään. - Vihdoinkin!
Tätä pitää juhlia.
Nyt juhlitaan!
Hienoa, äiti.
Ainoa ongelma on, että kun juoksen,
tunnen olevani vinossa.
Kallistun vasemmalle.
Kaikki sanovat, että juoksuni näyttää täydelliseltä.
- Ettei huomaa, että minut on leikattu. - Nyt vatsaan alkaa sattua.
Vielä on pitkä tie kuljettavana.
Kestää jonkin aikaa, ennen kuin polvi tottuu juoksemiseen.
Kun ajattelen kuntoutusta ja kaikkea,
alan voida pahoin.
Tänään minä juoksin, ja se meni hyvin.
- Kaikki ovat iloisia ja tyytyväisiä. - Vihdoinkin!
Mietin jo suunnanvaihtoja.
Juokseminen onnistuu, mutta pelatessa pitää vaihtaa nopeasti suuntaa.
Minun on pystyttävä palaamaan entiselle tasolleni.
Siitä tulee vaikeaa...
Ei, Fede, olet jo selättänyt paljon suurempia haasteita.
Kun aloit pelata Serie A:ssa,
sanoit: "Pallo liikkuu ihan sairaan nopeasti."
Se oli iso haaste. Olet aina pärjännyt hienosti.
Nyt pidät mielen avoimena
ja yrität ottaa päivän kerrallaan.
Minähän pelkäsin leikkausta.
Se vaatii tavallista enemmän kärsivällisyyttä, mutta olen niin iloinen,
että pystyt vihdoin juoksemaan.
Nähdään sitten viikonloppuna.
Juhlimme Lorenzoa ja olemme yhdessä.
- Jooko? - Selvä.
Hei sitten, äiti.
Heippa.
- Päivää, Fede! Mitä kuuluu? - Pelkkää hyvää.
- Haluatko kahvia, Fede? - Mielelläni. Haava on taas auennut.
Niin, en halua jäädä mistään paitsi.
Halusin lopettaa tyylillä. Kun sain haavan, ajattelin, että oli aika lopettaa.
- Mitä kuuluu? - Pelkkää hyvää.
- Oletko alkanut juosta? - Jep. Eilen oli eka kerta.
Olen todella tyytyväinen. Katso.
- Kyllä se siitä. - Tarvitaan vielä lisää lihasta.
- Parempi kuin pari viikkoa sitten. - Eikö vain?
Ensimmäiset neljä kuukautta ovat rankkoja, kuten tiedät. Kun aloittaa juoksemisen...
Ajan myötä se alkaa tuntua paremmalta.
Voi myös tulla vähän takapakkia, mutta se kuuluu asiaan.
- Niin he sanovat. - Se on ihan normaalia.
Mahtavaa, että pystyt taas juoksemaan.
Sitten huomaat, ettet ole kovin nopea. Mennään istumaan.
Huomaat, että meno on hidasta, ja sanot: "Olen tottunut pinkomaan kovaa.
Ennen kukaan ei juossut minulta karkuun, nyt kaikki ovat minua nopeampia."
Totta.
Federicon ensimmäinen ottelu Serie A:ssa oli Juventus vastaan Fiorentina.
Meidän piti vaihtaa paitaa. Annoin hänelle paitani ja sanoin:
"Pidä sinä omasi. Tämähän on debyyttisi.
Saat vielä monta mahdollisuutta antaa minulle paita."
En halunnut viedä paitaa penskalta,
jota varmaan hermostutti, kun olin vanhempi.
Se, ettet ole täällä ensi vuonna, on...
Outoa. Sitä se on minullekin.
- Varmasti. - Mutta niin sen kuuluu mennä.
Nyt saatte jatkaa matkaa omin päin.
Katson otteluitanne suurella ilolla.
En ole vieläkään ihan käsittänyt sitä. Kun olen hakemassa pois
viimeisiä tavaroitani täällä Continassassa, tulee haikea olo.
Tunnen, että jään kaipaamaan kaikkia ihmisiä ja arkea Juvessa.
Samalla koen vahvasti,
että aika täällä oli mahtavaa, ja että nyt on oikea hetki lopettaa.
Kiitos, Giorgione. Onnea matkaan.
- Rakastan sinua. Pärjäile. - Samoin. Nähdään.
Vihdoinkin!
- Hei, kamu! - Vihdoinkin.
Ajoitko hitaasti?
- Ajoin. - Olet myöhässä.
- Olit myöhässä, etkä ajanut hitaasti. - Jäin jumiin ruuhkaan tunniksi.
- Mitä kuuluu? - Hyvää.
Onko kaikki valmista suurta päivää varten?
- Olemme valmiita. - Mitä kuuluu?
Marlon on liannut minut.
- Isoisä ja isoäiti ovat täällä. - Miten teillä menee?
- Ovatko he jo syöneet? - Eivät. Me odotimme sinua.
- Jäin tunniksi jumiin. - Barberinon kohdalla oli varmasti ruuhkaa.
- Täällä hän on! - Hei!
Ystäväiseni.
- Mitä kuuluu? - Pelkkää hyvää.
Hei, Adria.
- Mitä kuuluu? - Tapaamme usein Milanossa.
Tämä on tärkeä viikonloppu minulle ja koko perheelle.
Veljeni valmistuu samasta koulusta, jota minä kävin.
Seitsemän vuotta sitten juhlimme minua, ja nyt on veljeni vuoro.
Näytin kuvia isovanhemmille.
- Vihdoinkin viimeinen vieras saapui. - Sinusta ja minusta, kun olimme pieniä.
Ajomatkalla tänne tunsin...
Tulin kanssasi sinne. Ala-asteen ensimmäiselle luokalle.
Lähdimme viikon päästä, koska et osannut lukea.
Et ymmärtänyt yhtään englantia. Pelästyimme ja häivyimme sieltä.
Koska opettaja antoi teille heti läksyjä.
"Miten opettaja voi antaa läksyjä, kun poika ei osaa mitään?"
Niin kävi seuraavallakin yrityksellä.
Keräsin rohkeutta ja vein sinut sinne viidennellä luokalla.
Silloinkaan et osannut mitään, mutta jätin sinut sinne.
- Tietääkö isoäiti, että olen juossut? - Ei.
Olen alkanut taas juosta.
- En ole kertonut kenellekään. - Hän ei ole sanonut mitään.
Juoksen taas. Ja olen uinut neljä kuukautta.
Nyt sain luvan juosta.
Kuukausi sitten kävelin kepin kanssa, kuten sinä, isoäiti.
Älä viitsi, Fede.
Hän haluaa näyttää videon.
- Haluatko sinäkin nähdä sen? - Haluan.
- Ensin äiti. - Minä ensin.
- Mahtavaa. - Voin kertoa, että se tuntui...
Olen juossut koko elämäni, mutta kun juoksin sinä päivänä...
- Juokseminen on... - Niin.
Se on aina ollut luonnollista sinulle.
Tämä on ensimmäiseltä päivältä.
Se on uskomatonta. Juoksemisen opettelu...
Perhe on aina yrittänyt
antaa hänelle läheisyyttä, tukea, voimaa ja positiivista energiaa.
Olemme aina olleet hänen tukenaan vaikeina aikoina.
Kukin meistä yrittää auttaa häntä mahdollisuuksiensa mukaan.
Huomenna minä...
- Tuletko noissa vaatteissa? - On minulla pukukin.
- Muttei solmiota. - Minullakaan ei ole.
No niin. Mennäänkö syömään?
TERVETULOA FIRENZEN KANSAINVÄLISEEN KOULUUN
- Hei, mitä kuuluu? - Tervetuloa takaisin. Tulkaa sisään.
Minulla on ilo esitellä vastavalmistuneet: Lorenzo Chiesa...
Yksi, kaksi, kolme!
Hyvät naiset ja herrat, vuoden 2022 luokka!
- Itketkö? - Itkin paikan päälläkin.
Miten herttaista, itket Lollinon vuoksi!
Vetistelen vain valmistujaisissa.
Pystyn aina pitämään tunteeni kurissa, paitsi lasteni valmistujaisissa.
Se on heille iso virstanpylväs. Se on suuri hetki.
Juhlimme heitä, koska he ovat ponnistelleet kovasti.
- Mitä kuuluu? - Hyvää.
- Veljesi, vai mitä? - Niin. Ja minä seitsemän vuotta sitten.
- Mitä kuuluu? - Kemian oppilaamme.
- Oletko jo terve? - En.
- Oletko jo aloittanut kuntoutuksen? - Jep, neljä kuukautta sitten.
- Tai kolme. Syyskuussa... - Liikut jo omin voimin.
Aloitin juoksemisen kolme päivää sitten, joten homma etenee.
- Miltä tuntuu? - Hirveältä.
JUVENTUKSEN HARJOITTELUKESKUS
Hyvä. Loistavaa. Ja ravistele kunnolla.
Hyvä.
Sano, jos tuntuu jäykältä, niin muutetaan harjoittelua.
Loistavaa. Sen pitää tuntua.
Juuri noin! Ja lepää.
Aluksi käskit kiihdyttää näin.
Suoraan. Mutta en kiihdytä niin.
Kiihdytät sivusuuntaisesti.
- Mieti... - Silloin tunsin potkun.
Ensin sinun pitää tehdä näin, ja vasta sitten...
Seuraava vaihe on suunnanvaihto. Kun osaat tämän,
voimme harjoitella sunnanvaihtoa ja kiihdyttää kuin jalkapallopelaaja.
Sanoit, että minun pitää kiihdyttää näin, mutten tee niin.
- Niin ei kuulu liikkua. - Ei niin. Teen näin.
Tässä on kyse kuntoutuksesta, ei suorituksesta.
Vihdoinkin!
Ensimmäistä kertaa uuden paidan äärellä.
- Mitä pidät? - Mieletön.
Toivottavasti saan pitää sitä kentällä pian.
Sen mukana tulee suuri vastuu. Nyt sinun pitää panna parastasi.
Totta. Tämä on kunnia.
Edellisessä paidassa olet tehnyt monta maalia.
- Tämän saldo on nolla. - Ensin pitää pelata.
- Se on yhä maaliton. - Toivotaan parasta.
Tämä on suuri päivä Federicolle. Hän menee Jeepin kuvauksiin
ja kantaa numeroa seitsemän ensimmäistä kertaa.
Otetaan mustavalkoinen.
- Montako maalia 22:lla? - Ekana vuonna?
16 tai 17.
Tein kuusi Mestarien Liigassa.
Ja sitten 12... Ei, enemmän.
20. Tein yhteensä 20.
Vuodessa ja viidessä kuukaudessa.
Nyt sinun pitää tehdä yhtä monta lyhyemmässä ajassa.
Pelasin tammikuuhun asti. Ei, marraskuuhun.
Aivan.
Hienoa. Anna minun yrittää.
Kädet ovat hikiset, joten se ei pyöri kovin hyvin.
Onneksi käytän jalkojani.
KESÄKUU 144 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
- Ovatko paikat jäykkinä eilisestä? - Ei, siihen sattuu.
- Haluaako lääkäri vilkaista? - Vilkaistaanpa kaveria.
Sattuuko?
Sattuu. Tästä edestä.
- Vain tästä? - Niin.
- Entä tästä päältä? - Ei, se tuntuu hyvältä.
- Hyvä. Ja entä sivulta? - Tuntuu hyvältä.
Se on vain treenikipua. Hyvältä näyttää.
Anna mennä, vaan.
Selvä homma.
Lämmitämme ja pehmitämme alueen, ja sitten alamme työstää polvea.
Tässä on vähän... Takapuolta pitää vähän pehmittää.
Mieliala kulkee käsi kädessä kivun kanssa.
Kun nousee aamulla, ja polvessa on niin kovia kipuja,
että pitää ottaa tulehduskipulääkettä, niin fiilis ei ole kovin hyvä.
Mutta se on osa urheilua.
Federico.
Jos kaikki menee suunnitelmien mukaan, treenaamme huomenna hiekalla.
- Ihanko tosi? - Jep.
Työnnät hiekan pois ulkosyrjällä.
Tällä tavalla. Piirrä ympyrä.
Nyt haetaan sitä tunnetta, kun polveen kohdistuu voimaa sivulta.
Pelkään vaihtaa suuntaa, koska sillä tavalla loukkaannuin.
Työnnä ulkosyrjällä. Oikein hyvä.
Odota. Ja nyt! Yy, kaa...
Suunnanvaihdot ovat ominaisia pelityylilleni.
Vaihdan suuntaa määrätietoisesti, räjähdysmäisesti, häikäilemättömästi.
Niin minä kuljetan palloa.
Anna mennä. Hyvä.
Paina, paina. Loistavaa.
Minua kohti! Hyvä!
Hyvä.
- Ja lähtee! Yksi ja kaksi ja kolme. - Oikein hyvä!
Hiekkatreenit ovat hyvä tapa valmistautua
Federicon suunnanvaihtoihin.
Hän voi käyttää voimaa
päättäväisesti ja turvallisesti, koska hiekka jakaa energian.
Käytä voimaa, mutta muista, että jarrutus on pitkä.
Sinun pitää hallita sitä. Neljä kertaa.
Kolme, kaksi, yksi, mene! Hyvä!
Anna mennä! Yksi!
Kaksi!
Kolme.
Neljä.
Loistavaa.
HEINÄKUU 168 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
- Päivää. - Hei.
Mitä haluat syödä?
- Spagettia. - Spagettia? Koska se on kylmää?
Ei. Otan capresen.
Minkä numeron varasit aamulla?
- Seiskan. - Seiskan?
- Jep, varasin seiskan. - Onko se ensimmäinen kerta?
Lucia ymmärsi heti, että pelinumeron vaihtaminen oli iso juttu.
Hän ymmärsi, että tarvitsin jotain uutta.
Minä palaan,
mutta teen sen eri tavalla. Toivottavasti palaan parempana.
Dusan ottaa ysin, minä seiskan.
Ja kympin ottaa se, joka on tulossa.
Millaisia ominaisuuksia kymppipaikalla pitää olla?
Ei ainakaan minun.
- Joku, joka on teknisesti hyvä? - Se, joka on teknisesti paras.
Joku, joka luo tilanteita tyhjästä.
Joka pelaa selkä maalia kohti. Mitä se tarkoittaa?
Että hän on puolustaja? Ei...
Mitä se tarkoittaa?
- Selkä kumpaa maalia kohti? - Vastustajan.
Ei puhuta enää tästä.
Tiedän tosi vähän jalkapallosta. Nyt Fede ja minä olemme jutelleet siitä,
ja alan oppia vähän.
Vitsailemme usein siitä, ja hän pilailee kanssani,
koska en tiedä yhtikäs mitään.
En ollut edes käynyt stadionilla, ennen kuin tapasin Federicon.
- Käydään läpi pelipaikat. - Mitkä?
Mehän kävimme ne läpi äskettäin. Oletko jo unohtanut?
Okei, mutta yksinkertaisesti.
Mikä Dusanin pelipaikka on?
Hän on hyökkääjä. Sinun vieressäsi. Syötät hänelle, hän tekee maalin.
- Hyvä. - Menikö oikein?
Jep. Jos kysyt häneltä.
Hänhän voi myös syöttää minulle, niin että minä teen maalin.
Se on erikoinen maailma. Ennen kuin tapasin Feden,
minulla oli siitä paljon ennakkoluuloja.
Usein näkee vain yhden puolen heidän elämäntyylistään.
Fede on näyttänyt, millaista se oikeasti on.
Kaikki uhraukset ja ponnistelut, joita ei yleensä näe.
Muista etiketti tällä kertaa.
-Älä laske kättäsi. - Kumpaa?
- Tarvitsen sitä tehdäkseni näin. - Noinkaan ei saa tehdä.
Fede elää siinä ympäristössä, muttei ole osa sitä.
Hän on aivan erilainen kuin muut siinä maailmassa.
Se hänessä onkin niin ihanaa, sen takia ihastuin häneen.
Kun saavuimme tänne Forteen ja rannalle,
emme menneet suoraa tietä auringonvarjon alle.
Aloimme pelata burracoa. Se oli tosi hauskaa.
Ihan paskat kortit.
- Minä sain aika hyvät. - Sinun vuorosi. Sinun pitää nostaa.
Tässä.
- Etkö pidä hertoista? Tietysti pidät. - Keskity peliin.
Se on myös tapa oppia tuntemaan toisensa paremmin.
Sitä näkee uusia puolia toisesta.
Minulla on 200 pistettä, sinulla 100.
Kun alkaa kerskailla, häviää.
Laskin vain pisteet.
- Näytätkö? - Joo.
Epäreilua!
Et saa kahtatuhatta!
90, 100!
- Herran pieksut! - Paljonko sait?
- 2 225... - Okei.
Sitten tilanne on 2-2.
Rakastan tätä.
Mahtavaa...
-"Olen Lucia." - Just joo...
- Olinko muka tuollainen? - Tämä laitetaan Instagramiin.
- Suoraan Instagramiin. - Olet toivoton tapaus.
Forte dei Marmi merkitsee meille paljon. Olemme aina lomailleet siellä.
Siellä tapasin ensimmäiset ystäväni.
Siellä menin ensi kertaa ulos. Siellä on ollut monia ensi kertoja.
Miksi?!
Tämä on ensimmäinen yhteinen lomamme, ja meillä on tosi hauskaa.
Nauramme ja puhumme paljon.
Opimme tuntemaan toisemme paremmin joka päivä.
Keräämme hienoja muistoja, mikä on vaikeampaa Feden palattua kentille.
Kun tulee osaksi Feden elämää, oma elämä kääntyy ylösalaisin.
- Menikö tänä vuonna hyvin? - Meni.
- Ajoitko? - Ajoin.
En anna Lucian ajaa Ferraria.
- Et edes rakkauden vuoksi? - En.
- Mikä vointi? - Hyvä, mutta tuntuu vähän jäykältä.
- Tai todella jäykältä. - Tehdään näin:
Verrytellään varjossa ja aktivoidaan ydin- ja pakaralihaksia.
Sitten treenataan vedessä, ja sen jälkeen kuminauhalla.
Paljon vähemmän kuin viimeksi.
Jos tuntuu jäykältä, muista, ettet ole liikkunut kymmeneen päivään.
Et niin kuin kuntoutuksessa. Pitää aloittaa osittain alusta.
Olen Forte dei Marmissa, koska kaikilla pelaajilla on oikeus lomaan.
Federicokin pitää lomaa, mutta koska hän on loukkaantunut,
lomasta tulee hieman lyhyempi. Pyrimme keräämään voimia,
ja olen täällä auttaakseni häntä valmistautumaan paremmin
harjoittelun uudelleen aloittamiseen asteittain ja hallitusti.
Edestakaisin sivuttain, loppuun asti.
Ja takaisin.
Loppuun asti.
Tämä kenttä merkitsee minulle paljon,
koska pelasin täällä 8-11-vuotiaana.
Minä ja ystäväni olimme täällä aamusta iltaan, kirjaimellisesti.
Hitto.
Jalkapallo oli minulle kaikki kaikessa.
Aamupäivällä pelasin siellä, ja iltapäivällä menin harkkoihin.
Joko oikea jalka on huonontunut, tai sitten vasuri on tullut paremmaksi.
Kuntoutus on myös ollut muistutus siitä,
missä aloitin, ja mitä tein,
kun en vielä ollut Federico Chiesa.
Kun minulla ei ollut kaikkea, mitä minulla on nyt.
Kun olin vain poika, jolla oli unelma.
Lucia potkaisee varpailla.
- Koeta osua rimaan. - Tule.
Jos onnistut, palaan Juventukseen ja revin pelaajalisenssini.
Sinun pitää osua pallon alle.
ELOKUU 202 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
Kappas!
- Sinusta on melkein tullut komea. - Sain vähän rusketusta.
En ollut tunnistaa.
- Olen melkein liikuttunut. -Älä viitsi, Ale.
Koska olen ruskea?
Jos en treenaa perjantaina, minun on treenattava sunnuntaina.
- Huono homma. - Todellakin.
Nyt karuselli pyörii.
- Mitä se tarkoittaa? - Että tästä päivästä lähtien
siihen hetkeen asti, kun palaat kentälle, alkaa kunnon pyöritys.
Se on metafora. Etkö käytä sellaisia?
Puhu selkokieltä.
Tästä päivästä lähtien harjoittelua lisätään merkittävästi.
Tulet pitämään siitä,
koska saat vihdoin laittaa jalkapallokengät jalkaan.
- Minulla oli sinua ikävä. - Samat sanat.
Jalkapallokengillä treenaaminen on viimeinen vaihe
kuntoutusprosessissa.
Meidän on oltava varovaisia ja varuillamme,
koska jalkapallokengät rasittavat jalkoja ja polvia
aivan eri tavalla kuin lenkkarit.
Jalkapallokengät! Onko se totta? Nyt esittelen sinulle pallon.
- En käytä sitä. - Hyvä.
- Tämä tässä on jalkapallo. - MM-pallo.
Puhutteko, kenestä pidätte ja kenestä ette?
- Puhumme harjoituksista. - Niin varmaan.
Jos osut rimaan, tarjoan cappuccinon.
- Minun kuuluu osua maaliin, ei rimaan. - Haluan, että osut rimaan.
Voitit cappuccinon!
Kun näin Federicon taas potkivan palloa
ja tekevän sillä temppujaan, ilahduin suuresti.
Tämä on palkinto kaikista kuukausista hänen kanssaan.
Pakko sanoa, että kun käytin kainalosauvoja,
ja kuljettaja Fabio, kuletti minua...
-"Kuljetti." Mitä minä sanoin? -"Kuletti."
Oli miten oli, silloin ajattelin:
"Miten hitossa selviän tästä."
Olin juuri alkanut tapailla Luciaa.
- Ja entä nyt? - Nyt käytän taas jalkapallokenkiä.
Se on kaikkien ansiota.
Silloin huomasin, että me kaksi olemme samalla aaltopituudella.
Kun emme päässet MM-kisoihin,
tulin tänne, ja sanoit: "Ehkä on parempi, että menet kotiin."
Huomasin, että sinulla oli rankkaa sekä henkisesti että fyysisesti.
Sellaisina hetkinä... Jos olisin treenannut sinä päivänä,
olisin voinut pahentaa polvea, koska en ollut henkisesti terässä.
Ikävä kyllä muistan päivän, jona loukkaannuit.
En koskaan unohda sitä päivää. En sano sitä, koska olet täällä nyt.
Tulin luoksesi juosten. Muistatko?
Minähän istuin penkillä.
Tulin luoksesi, ja laitoit kätesi olkapäälleni.
Kävelimme 300 metriä yhdessä Juventuksen kannattajien ohi.
En koskaan unohda sitä.
SYYSKUU 260 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
- Peremmälle, Fede. - Hei.
Kaikki hyvin? Kiva nähdä.
Samoin.
No niin.
On hienoa nähdä sinua, koska pian
olet taas osa joukkuetta.
Siksi on tärkeää, että juttelemme
tunnetilastasi ja henkisestä voinnistasi. Tämähän on erityinen vaihe.
- Miten kroppa voi? - Fyysisesti voin hyvin.
Mutta en tunne olevani täysin palautunut ennen kuin harjoittelen joukkueen kanssa.
Tein Serie A -debyyttini 18-vuotiaana, ja aloin pelata jalkapalloa 6-vuotiaana.
En ole koskaan ollut loukkaantuneena näin kauan.
Nyt odotan vain sitä,
että minun annetaan taas pelata.
Jos mennään hieman ajassa taaksepäin, ja ajattelet loukkaantumista,
niin mikä on ollut pahinta?
Kun menin takaisin kentälle katsoakseni,
pystynkö juoksemaan,
ja huomasin, etten pystynyt.
Se oli kova paikka.
- Tunnen tietynlaista vihaa. - Tiettyä henkilöä kohtaan?
Ei, itseäni ja koko tapahtumaketjua kohtaan.
En halua syyttää henkilöä, joka taklasi minua.
- Sellaista sattuu jalkapallossa. - Aivan.
Ehdottaisin,
että käyttäisit tekniikkaa, joka on sinulle jo tuttu, nimittäin taputusta.
Se poistaa tapahtumaan liittyvät negatiiviset tunteet,
ja antaa sinun keskittyä positiivisiin asioihin.
Keskity
ilmaan, joka kiertää kehossasi sekä ääneeni.
Kun hengität nenän kautta,
jokainen kehosi solu hengittää.
Oikein hyvä.
Tässä tilassa, jossa olet nyt,
haluan sinun kuvittelevan hetken,
jona sinua taklattiin takaapäin.
Oikein hyvä.
Nyt seuraat vain tajunnanvirtaa tekemättä mitään.
Vedä syvään henkeä ja avaa silmäsi.
- Kaikki hyvin? - Kaikki hyvin.
Haluatko kertoa, mitä näit?
Aluksi näin itseni seisovan yksin nurmella.
Rauhallisena, keskellä yötä, valonheittimien alla.
Katsomot ammottivat tyhjinä.
Mutta seisoin siinä, suoraselkäisenä ja itsevarmana.
- Sen kuvan minä näin. - Tärkeintä on tunne.
Olin iloinen, koska minulla,
oli turvallinen olo siellä. Olin valmis palaamaan kentälle.
Positiivinen viesti tajunnastasi.
Kyllä. Pitää paikkansa. Kiitos.
Terve.
Päivää.
- Päivää, herrat. - Päivää.
- Mitä kuuluu? - Hyvää. Entä itsellesi?
Pelkkää hyvää.
- Päivää. - Hei, kaikki.
Tänään siis päätämme,
onko Federico valmis harjoittelemaan joukkueen kanssa.
Sen vuoksi meidän on
käytävä testitulokset hyvin tarkasti läpi.
Ensin isokineettisyys. Oliko nopeus 180 ja 90?
Kyllä. Ojentajalihas oli 180, seitsemän prosentin ero.
Ja koukistajan kolme prosenttia. Käyrä näyttää hyvältä.
Muut voimatestit ovat tuottaneet samanlaisia tuloksia.
Tässäkin testissä loukkaantunut jalka oli vahvempi kuin terve.
Hänellä on siis hyvät edellytykset tehdä asteittainen paluu joukkueeseen.
Federicolla on heikot pakaralihakset, joten mielestäni on tärkeää
välttää vasemman jalan ojentajalihasten ylikuormittamista.
Totta. Ale, Mario ja minä olemme jo miettineet sitä.
Teemme kuminauhatreeniä ja lantionnostoja painavilla painoilla.
Hyvä. Tilannetta on seurattava tarkkaan. Seuraavaksi tavataan tekninen ryhmä.
- Kiitos teille. Nähdään. - Kiitos. Onnea matkaan.
Fede!
Hypätkää ja puskekaa.
Hei, pojat. Chiesa on kanssamme tänään.
LOKAKUU 263 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
Federicon paluu joukkueen harjoituksiin on tunteikas hetki.
Sekä hänelle että meille.
Vielä kerran. Sitten jakaudutaan ryhmiin.
On fantastista nähdä hänet taas osana ryhmää.
Se on kuin löytäisi uudelleen pelaajan, joka on huipulla.
Sen näkee hänestä, koska hän on onnellisempi kentällä kuin muualla.
Puskumaalista saa tuplapisteet, sukelluspuskumaalista triplapisteet.
Olen silti huolissani.
Onko tämä oikea hetki päästää Federico harjoittelemaan joukkueen kanssa?
Vai voiko tämä johtaa komplikaatioihin?
On yksi asia treenata yksi yhtä vastaan, ja toinen pelata 23 henkilön kanssa.
Loukkaantumisen riski kasvaa, koska on enemmän vuorovaikutusta.
Olen varma, että syöttöni ovat kovempia nyt.
- Kovempia kuin aiemmin? - Ne ovat kivikovia.
- Ja kun lauot. - Niin.
Federicolla on hyvin läheiset välit sisaruksiinsa ja perheeseensä.
Olemme yhteen hitsautuneita, meillä on läheiset välit Federicoon.
Olemme aina tukeneet häntä.
Hänen kaksi muuta sisarustaan ovat joutuneet tekemään uhrauksia,
jotta Federico pääsisi mahdollisimman pitkälle urallaan.
Federicon kannalta on ollut ratkaisevaa,
että kaikki osallistuvat ja ettei kukaan jää ulkopuolelle.
Kaikki ovat tavalla tai toisella edesauttaneet
Federicoa luomaan uraansa.
Federico on tietysti tehnyt suurimman työn itse,
mutta sisaruksetkin ovat auttaneet. He ovat hänen suurimpia fanejaan.
He ovat jakaneet Federicon ilon ja innon siitä,
että hän toteuttaa unelmaansa.
Eka neliö oli hyvä. Koko joukkue osallistuu,
ja se on hauskaa, koska pitää estää keskellä olijoita saamasta palloa.
Hyvä, Fede!
Tunsin olevani mukana pelissä.
En edes ajatellut,
että olin ollut toipilaana. Olin täysin mukana pelissä.
Joukkuetoverit auttoivat. Kun oli vuoroni, he sanoivat:
"Katsokaa, kuka on noussut kuolleista!" Kiitos siitä, kaverit.
Kaksi asiaa huolettaa minua ennen paluutani.
Ensinnäkin: meneekö se hyvin?
Toiseksi:
Olenko tehnyt kaikkeni palatakseni vanhalle tasolleni?
Ne kaksi kysymystä askarruttavat minua.
297 PÄIVÄÄ LOUKKAANTUMISESTA
Kun Fede kertoi, että hän oli kokoonpanossa,
en ollut uskoa korviani. Menin sanattomaksi.
En tiennyt, mitä sanoa. Olin niin täpinöissäni.
Viestitimme perheen kesken.
Fede kirjoitti: "Olen kokoonpanossa."
Kello oli yksi, ja kiirehdimme varaamaan junaliput.
Lähdimme kotoa viideltä, ja perillä Torinossa kaikkia jännitti.
Nopeasti!
Chiesa pärjäsi hyvin harjoituksissa. Hän antoi kaikkensa kaksintaisteluissa.
Olen luottavaisin mielin.
Hetki on koittanut.
Toivon, että hän nauttii hetkestä.
Pidätämme kaikki henkeämme
ja olemme hänen tukenaan sataprosenttisesti.
Kaikki kova työ, kaikki hiki ja vaiva...
Kun hän ylittää linjan, joka erottaa entisen nykyisestä,
tulen olemaan yhtä liikuttunut kuin hän.
Tietysti tunnen myös pelkoa. Siitä ei pääse yli eikä ympäri.
Mutta yhdessä selätämme kaiken, jopa pelot.
Kun näin stadionilla Feden ja kaikki kannattajat...
Se oli sanoinkuvaamaton tunne.
Missä hän on? En näe häntä.
- Eikö hän heiluta meille? - Odota vain.
Kohta hän näkee meidät.
- Rentoudu. - Olen niin hermostunut.
Vaikka saisi vain viisi minuuttia peliaikaa.
Milloin hän pääsee kentälle?
Kun ottelu on ohi.
Federico, tee se, minkä olet aina osannut, niin kaikki järjestyy.
Nyt tarkkana.
297 päivän odotuksen jälkeen,
297 päivän kärsimyksen jälkeen,
oltuaan 297 päivää poissa kentiltä,
Federico Chiesa on palannut.
Suomennos: Frej Grönholm
Svensk Medietext