[крики дітей]
[крики замовкають]
[дівчинка] Це реальна історія.
Вона трапилася в моєму місті два роки тому.
Багато героїв цієї історії загинули
в дуже дивний спосіб,
проте ви не знайдете
цього в новинах,
бо поліції й місцевим чиновникам було так соромно,
що вони не змогли
розкрити цю справу,
що вони все приховали.
Та якщо ви запитаєте будь-кого в нашому місті,
вони розкажуть вам
те саме, що і я.
Ця історія почалася в моїй школі,
«Мейбрук елементарі»,
це садочок і початкова школа.
Ця середа була
звичайним днем для всієї школи.
Нещодавно до нас прийшла новенька вчителька.
Її звали Джастін Ґенді.
І того дня вона, як завжди,
йшла до свого класу на урок.
Та все було не так, як завжди.
Бо її учні до школи не прийшли.
У всіх інших класах були присутні діти.
Навіть у паралельному класі місіс Белт були всі.
А клас місіс Ґенді був порожній.
Ну, не зовсім.
Там був один хлопчик.
Його звали Алекс Ліллі.
І він був єдиним зі свого класу,
хто прийшов до школи того дня.
А знаєте чому?
Прийшов лише він,
бо минулої ночі, рівно о 02:17,
усі інші діти прокинулися,
встали з ліжка,
спустилися сходами,
відчинили вхідні двері,
пройшли через двір і зникли в темряві.
І ніхто їх більше не бачив.
[звучить «Beware of Darkness»]
ЗБРОЯ
ПОЛІЦІЯ
[дівчинка] Усі батьки й співробітники школи
були в розпачі.
Поліція з'ясувала, що діти зникли о 02:17,
бо в половині будинків спрацювала
сигналізація, коли вони виходили.
Деяких дітей навіть зафіксували
камери відеоспостереження.
Та на записі видно лише, як діти
зникають у темряві.
Камери не показали, що сталося потім.
Поліцейські багато говорили з Алексом.
Його запитували, чому його однокласники так вчинили,
та він сказав, що не знає.
Його запитували, чи це був план,
та він сказав, що нічого не чув про нього.
Його запитували: може, є якесь телешоу,
в якому тікають з дому,
та він сказав, що ніколи такого не бачив.
Вони також говорили з місіс Ґенді,
та вона теж нічого не знала
й не могла допомогти.
Майже цілий місяць
школа була зачинена через розслідування.
МЕЙБРУК СИЛЬНИЙ
Та згодом її довелося знову відкрити,
щоб діти, які не зникли, могли навчатися.
За день до відкриття
у школі влаштували загальні збори.
Була купа консультантів,
які мали допомогти батькам
розібратися у своїх почуттях
і навчити їх правильно горювати.
Ось де все насправді почалося.
ДЖАСТІН
[чол.] Важливо не знецінювати власне горе.
Ми можемо відчувати різні емоції,
не лише сум і скорботу.
Ми маємо дозволити собі відчувати
таку емоцію, як гнів.
Гнів – це важлива частина циклу проживання горя.
Він може особливо проявлятися, коли нас кидають,
і досить часто нам доводиться відчувати...
[батько 1] Що це означає?
«Особливо проявлятися, коли нас кидають»?
Ми маємо злитися на Меттью за те, що сталося?
Такі почуття нормальні.
[батько 1] Ви можете
вважати, що нас покинули,
та я незгоден. Я не так це бачу.
Я шукаю в цьому хоча б якусь логіку.
Зникли 17 дітей з одного класу.
Що сталося в цьому класі?
Чому лише в її класі, виключно її?
- [батько 2] Так! - [крики]
[консультант] Я розумію
ваші емоції, справді.
[батько 1] Тож ви пробачите мені
за те, що я більше не бажаю вас слухати.
Я хочу послухати Джастін Ґенді.
- [батько 2] Так. - [крики]
[батько 1] Вона тут, і я хочу знати,
що саме їй про це відомо.
[кричать одночасно]
[прокашлюється]
Ем-м...
Я...
Спершу...
Я хочу сказати, що глибоко сумую через усе,
усе, що сталося.
Знаю, що ніякі мої слова цьому не зарадять.
Та правда в тому, що я прагну відповідей,
- як і всі ви. - [крики батьків]
- [батько 3] Невже? Брехуха! - [мати 1] Стерво!
Я люблю цих дітей.
[гомін батьків]
І...
[крики батьків]
Я... Я знаю...
[мати 2] Ми знаємо, що ви щось приховуєте.
Я знаю, що це, це не...
Поки не скаже, що трапилось, хай сидить у в'язниці.
[крики батьків]
Ну все, чинити самосуд тут ніхто не буде.
Я серйозно.
Міс Ґенді –
людина, яка так само постраждала від цих подій,
і вона заслуговує на ваше співчуття!
[батько 5] Ви або дурний, або співучасник!
[крики батьків]
[мати 5] Скажіть, де наші діти, міс Ґенді!
Годі. Вам потрібно заспокоїтись.
Прошу. Будь ласка. Це був довгий вечір.
Усім варто виспатись
і прокинутись зі свіжою головою.
[крики продовжуються]
У вас є з ким лишитися сьогодні?
- Ні. - Тоді рекомендую їхати додому
й залягти на дно.
Це буде найкраще рішення.
[сміх, гомін]
СПИРТНІ НАПОЇ
[гомін на вулиці]
Даруйте, мем, я збираю на квиток,
щоб доїхати до брата. У вас є трохи дрібних грошей?
Ні, вибачте. Немає.
[музика в динаміках]
[телефон вібрує]
Невідомий номер
Алло.
[важке дихання в телефоні]
Алло.
[важке дихання продовжується]
- Хто це? - [жін.] Краще будь насторожі,
бо сьогодні вночі я...
Вибачте, міс. Я збираю на квиток,
щоб доїхати до брата. У вас є дрібні гроші?
- Ні, вибачте. - Що ж, дякую.
[гомін, крики]
[сюрчать цвіркуни]
- [дзвін пляшок] - [удар сумки]
[Джастін видихає]
[гомін]
[Джастін зітхає]
[чол. на шоу, англ.] ZipString повторює всі ваші рухи.
Її швидкість – 56 км за годину,
але торкатися її безпечно.
Дивіться цей трюк, інвестори. Це вихор.
Це викрутка.
А це прохід.
[дзвінок у двері]
І лясь!
Представляємо портал!
[Остін Гіллам, англ.] ZipString ковзає...
Агов!
Хто це?
[собака гавкає]
- [собака гавкає] - [Джастін хекає]
[зітхає]
[стук у двері]
- Чого ви, бляха, хочете? - [стук замовкає]
Хто там?
Агов!
Бляха!
[собака гавкає]
ВІДЬМА
[голоси дітей]
[директор] Ви збережете медичну страховку,
і дозвольте зауважити,
що вона покриває також візити до психолога.
Тож ви зможете навіть...
Я, е-е... Я хочу працювати знову.
Я хочу заповнити свої дні...
Так, я... Я готова. Тож... [хихоче]
Джастін, вчорашній скандал показав нам,
що зараз усі батьки трохи на нервах.
Краще вам
якийсь час триматися від школи подалі,
доки вони врешті опанують себе.
[дитина кричить]
А як Алекс, як...
З Алексом усе добре.
Він у місіс Белт в класі, і нам рекомендували
поводитися з ним так,
як і з іншими дітьми. [вдихає]
Зробити його життя знов нормальним.
Я хочу з ним поговорити.
Ви знаєте, що це заборонено.
Рішення остаточне.
Ну, я б... Я б почувалася краще,
якби поговорила з ним.
- Ось воно. - Що?
Ось ваша проблема. Ви б почувалися краще.
Хлопчика переслідує преса.
Слідчі перевернули його житло.
Він травмований.
Слід думати в першу чергу про Алекса.
Якщо ви вважаєте, що я не хвилююся
за Алекса чи за учнів, які...
Справа не в тому, хвилюєтесь ви чи ні.
Важливо те, що ваша поведінка
переходить межі професійного
- спілкування. - О боже. Он воно що.
Ви ж знаєте, що це не так.
Неприйнятно обіймати учнів.
О, я жаліла заплакане дитя. Це що, кримінал?
І ще возити учнів додому – це непрофесійно.
Вона спізнилась на автобус і живе
- по сусідству. - Це неприйнятно.
- [зітхає] - Знаю, ви все це робите,
бо небайдужі до них.
Я знаю, що ви не загроза для цих дітей,
проте ви забуваєте,
що ви не мама, ви вчителька.
Це різні речі.
І саме тому ні, не шукайте Алекса Ліллі.
Але ж...
Ми єдині, хто лишився.
[гомін]
- О боже. - Гляньте, хто тут.
[шморгає]
[схлипує]
Це схоже на хуліганство.
Так, і мені хтось невідомий дзвонить.
- З погрозами. - Справді?
Гадаєте, це та сама особа зробила?
Е-е, я не знаю. Може, так, а може, й ні.
Ну що ж.
Хай хто це був, я прийму вашу заяву.
Упевнений, що це якісь малі утнули.
Тобто... [хихоче]
Я свого часу теж таке
чудив у школі.
Туалетним папером жбурлявся, дзвонив у двері.
Але не писав «відьма» на чужій тачці.
Та мій друг мастив колеса лайном.
[звучить «The Dark End of the Street»]
- Привіт! - Привіт!
[обоє сміються]
Обіймемось?
Так, авжеж, давай обіймемось.
А що в тебе з рукою?
О. Та я на роботі травмувався. Не зважай.
То... Вип'єш?
- Звісно. - Е-е, Тоні!
Тоні!
Е-е, він прийде зараз.
- Я... Все... Все добре. - Ну...
- Так. - Я не втечу.
- [хихоче] - Е-е...
Вау. Чесно, я очікувала, що ти відмовиш.
Я хотів зустрітися. Я...
Знаєш, я багато про тебе думав і...
Хотів зв'язатись,
просто гадав, що це все ускладнить.
- Не знаю, чи... - Слухай.
Я тобі не якась ніжна пташечка,
в якої серце тьохкає від телефонного дзвінка.
- Так, я в курсі. Не кажу, що не хотів... - Усе гаразд.
Е-е, Тоні. Е-е, мій друг хоче коктейль.
Чуєш? Гей.
- Ну, кажи. - [Тоні] Що замовите?
Вітаю. Е-е, мені лише коли.
- Коли? - Так.
Ясно. Добре. Як хочеш. [хихоче]
Як ти, Джастін? Уже краще?
Ну, всі думають, що я відьма.
Я так не думаю.
Глянь на мою тачку.
Пфф. Сподіваюсь, ти не за кермом.
Чому ти сподіваєшся, що я...
Я переживаю, бо...
Чекай...
Та не будь козлом, Поле.
- Я зовсім не козел. - Облиш.
Ти мене вислухай.
Я хвилююся за тебе, і той факт, що ти випиваєш,
- а потім сядеш за кермо... - Знаєш що?
- Я коп. - Я не хочу твоїх всратих хвилювань.
Ясно? Я не п'яна.
Гаразд. Як скажеш. Вибач.
То що, тобі розмалювали тачку?
Написали «відьма» на дверях, тож так.
Доводжу до твого відома, усі вважають, що я...
Я відьма.
Отак.
- Ваша кола. - Дякую.
Дозволь тобі дати...
- Що, прочухана? - Ні.
Лише пораду від людини,
яка добре тебе знає.
- Ти не проти? - Та ні.
Краще не зациклюйся на собі.
Повір, що люди зараз не про тебе думають. Реально.
Ти далеко не в центрі уваги.
Гм. Гадаю, що ти помиляєшся, Поле.
Слухай. Ти насправді схильна до перебільшень
- і легкої параної. - Вау. Вау. Серйозно?
І я знаю, що це робить тільки гірше.
Що «це»? Що?
Заливання горя в барі на самоті.
Не на самоті.
Ти ж тут.
Ти знаєш, про що я, так? Я не лишуся.
Донна знає, що ти тут?
Ні.
- Серйозно? - Так.
Ми з нею зараз... Ми з нею взяли паузу.
Вау.
Нічого такого.
Угу.
Аж засяяла.
Не радій так. Це неввічливо.
Давай. Випий чогось зі мною.
- Джастін, ні. Джастін. - Ну ж бо. Будь ласка.
Прошу.
Ні.
[звучить «Gotta Get Up»]
♪ Треба встати Треба вийти ♪
♪ Треба повернутися додому до ранку ♪
♪ Якщо я запізнюся... ♪
Вимкни, будь ласка.
[пісня грає далі]
Ти взагалі не змінилася.
Які плани на сьогодні?
Робота.
Працюватиму. Весь день. До ночі.
Гаразд. Я вірю, чого ти?
Що?
Е-е, та не хвилюйся.
Я не буду набридати тобі
цілий день. Я не писатиму.
Джастін, я лише сказав, що працюю. Ось і все.
І як робота?
Нормально. Та пофіг на неї.
Ого. Сподіваюсь, не всі так до цього ставляться.
Ти зараз про що?
Ну, зникло 17 маленьких дітей, на хвилиночку,
і я дуже сильно сподіваюся, що твої колеги не кажуть:
«Та пофіг на неї», – про роботу копа.
По-перше, я не детектив.
Не знаю, чи ти в курсі.
І, по-друге, у мене похмілля,
і я не розраховував розкривати деталі розслідування.
[Джастін] Ні, ні-ні-ні. Я...
Я нічого не випитую.
Лише цікавлюся, чи доведеться розбиратися самій.
[Пол] Ми в процесі.
- Ви в процесі? - Ага.
Ясно, клас. Ви в процесі.
Яке щастя.
Ти реально не так усе уявляєш.
Ніхто не тиняється.
Тільки не варто зараз...
Реальну Джастін вмикати?
Просто залиш розслідування детективам.
Я був радий зустрітися.
Я теж.
[клацає дверна ручка]
Та пішов ти!
ШКІЛЬНИЙ АВТОБУС
[дзвонить у двері]
[поплескує по ногах]
Агов!
[сюрчать цвіркуни]
[дзижчать мухи]
[ахає]
[брязкіт]
[директор] Я суворо
заборонив вам говорити з Алексом.
Ну, технічно, я не говорила з ним, тож...
Ви простежили за ним.
Ви дзвонили в його двері.
А потім заглядали у вікно.
А... А вас не хвилює той факт,
що в його домі якась фігня?
Джастін, якщо я раніше нечітко висловився,
то зроблю це зараз.
Я хочу, щоб ви дали йому спокій.
Добре, але чого його вікна заліплені?
Це вам дивним не здається?
Може, тому що надто цікаві люди мають нахабство
заглядати в них?
- Але, Маркусе... - Ви знущаєтесь?
З поваги до вас
я зроблю вигляд, що цієї розмови ніколи не було.
[писк дверей]
[музика в динаміках]
[Джастін скрикує]
[крекче]
- Якого біса? - Ти переспала з ним?
Донно?
- Ти переспала з ним? - Донно, ні. Ні.
Я... Я не спала з ним.
- Кажи чесно. Ти трахнула його. - Ні, ні, ні. Він...
Він сказав, що ви не разом.
- Лярва! - Ні, ні, ні!
- Ти його напоїла! - Донно, годі! Стоп!
Він за тебе хвилювався, а ти його напоїла!
- Гей, гей, досить! - Стоп!
[Донна] Це все через тебе!
Глянь, що ти накоїла!
[жін. по ТБ] Лучіано, я знаю, що між нами все складно
після того, що сталося в джакузі,
та все ж ти для мене дуже...
[цокає годинник]
[далі цокає]
[ахає]
[задихається]
[цокає годинник]
[приглушений стук]
[кричить]
[важко дихає]
О боже.
Алексе, привіт. Як справи?
Я лише привітатись хотіла,
адже я весь час про тебе думаю і...
Переймаюся, чи ти в нормі.
Я в нормі.
Точно?
Знаєш, я насправді дуже важко це сприйняла
і навіть не уявляю, як тобі зараз.
Я маю йти.
Гей, зажди, будь ласка.
Я лише хотіла впевнитися,
- що все гаразд. - Не ходіть за мною!
Агов! Це міс Ґенді, я хочу з вами поговорити.
Агов!
Я знаю, що ви вдома.
[сюрчать цвіркуни]
[двері відчиняються]
[клацання]
[важко дихає]
АРЧЕР
Я йду на роботу.
[клацання клавіатури]
[прокашлюється]
[стук]
Я дзвонив вам, босе.
Так, я був трохи зайнятий.
[гул обладнання]
Як у нас справи?
[хихоче] Та проблемок вистачає.
- Кажи. - Та...
Марк поїхав за сайдингом,
а їх немає.
Замовлення ніхто не оформив.
Чорт. А хай йому. Це...
Так, вибач, це я...
Власник приїде в п'ятницю на огляд,
а у нас досі фасад не обшитий.
Мій провтик. Я винен.
А ще я вранці побачив, як Алвін
фарбує двері фарбою, яку ти замовив, і...
І?
Вони хотіли зелену. Це червона.
- Що? - Дивись.
Чорт забирай. Чекай хвилину. Вони надіслали не ту...
Я глянув накладну, це ми замовили.
Вони надіслали все правильно, це ми не той колір...
Ясно. Я облажався.
Я цю заберу й замовлю ще раз.
«МЕРСЕР» ЯСКРАВА ВИШНЯ
[гомін]
Містере Ґрафф.
Іду.
Ми перевіряємо кожен такий дзвінок.
Тож даю слово, що поки ми говоримо,
офіцери детально відпрацьовують
кожну зачіпку, яка з'являється.
А що федерали? Нічого нового?
З колегами ми весь час підтримуємо зв'язок.
Тож я вас запевняю,
що вони теж відпрацьовують усі наявні версії.
Які новини від кінологів?
Я вже давно не бачив їхніх звітів.
Тому що вони не звітують вам.
Містере Ґрафф, я розумію ваші почуття.
І я не проти спілкуватися з вами.
Бог свідок, якби це була моя дитина,
я б теж сидів тут.
Проте я вас закликаю довіряти слідству й...
Вона досі не зізнається?
Вона знає.
Я з вами не згоден.
Ви кожну зачіпку відпрацьовуєте, кажете,
і все ж вона досі розгулює на свободі.
Ви взагалі розглядали її як підозрювану?
Так, авжеж. У першу чергу.
То ви в курсі її минулого?
Бо я теж дещо нарив.
І це мене шокувало.
Її ловили нетверезою за кермом. Ви цього не знали?
Її звільнили з іншої школи зі скандалом
за непрофесійну поведінку.
Ви цього теж не врахували?
Ми маємо повну картину.
У неї з головою проблеми, адже так?
Що, ви гадаєте, вона знає?
Що такого вона не розказує нам?
Бо ті діти самі вийшли з дому.
Їх ніхто не виштовхував.
І за руки не тягнув.
Я не знайшов нічого,
що на цю жінку вказувало б.
Скажіть, де шукати.
Я шукаю в цьому хоча б якусь логіку.
[батько 1] Так!
У нас раптом зникло 17 дітей з одного класу.
І ніхто з них не говорив про це?
[батько 2] Так не буває!
Тут присутні всі батьки,
і ніхто нічого не підозрював?
[крики]
Я вимагаю пояснити, де цілий клас учнів.
Чому зник лише її клас? Виключно її?
[крики]
[мати 2] Скажіть, де наші діти?
[Маркус] Годі!
Вам потрібно заспокоїтись.
- Прошу. Будь ласка. - [крики]
Усім варто виспатись
і прокинутися зі свіжою головою.
- [батько 5] Вона знає! - [крики]
СПИРТНІ НАПОЇ
Даруйте, мем, я збираю на квиток,
щоб поїхати до брата. У вас є трохи дрібних грошей?
[Джастін] Вибачте.
[ахає]
Меттью?
Меттью.
[скрегіт дверей]
[хекає]
Меттью!
Стій!
Зачекай.
[гуркіт грому]
[кроки вгору по сходах]
Меттью?
[ахає]
Меттью, де ж ти?
Куди ти пішов?
Скажи мені.
Скажи мені!
[сопе, стогне]
Мені шкода.
Мені шкода, що я не міг ска...
Що я не міг...
Я хотів сказати це безліч разів.
Я хочу сказати це весь час,
бо я відчуваю це весь час.
Я дуже тебе...
[кричить]
[крекче, хекає]
Що за фігня?
Де наш будинок?
Отут.
А де вежа? Вежа, вежа, вежа, вежа, вежа.
Ага.
Я зрозумію.
Ну ж бо.
[дзвінок у двері]
Привіт.
- Вітаю. - Як життя?
Я Арчер Ґрафф, батько...
Так, я знаю, хто ви. Авжеж.
О, чудово. Ми ніколи не розмовляли з вами віч-на-віч,
проте зустрічалися на шкільному...
- Як ви, Арчере? - Добре. Тримаюся.
Я... Ну...
Незважаючи на все, я...
живу далі.
Ми мусимо, чи не так?
Звісно.
Слухайте, ви... Ви даруйте, що я прийшов отак
до вас посеред дня, просто...
Не знаю, чи ви в курсі,
у нас є відео, як Меттью йде з дому.
На дверях є камера, і,
гадаю, у вас теж є запис,
таке саме відео з Бейлі?
Так, у нас є.
Ну, я впевнений, що ви показували його поліції,
як і я наші, проте я...
Я хотів вас запитати, чи можна переглянути його.
Не треба копії, нічого такого.
Я б не хотіла, щоб ви дивились.
Гаразд. Я розумію.
Ґері?
Я Арчер Ґрафф, доброго дня.
Вітаю.
Батько Меттью.
Так. [зітхає] Авжеж.
Ви щось хотіли?
Е-е, я маю до вас дещо дивне прохання.
Важко на це дивитися.
Так, чекайте. Відмотайте, де вона ступає
- на тротуар. - Гаразд.
Е-е...
Ось. Дивіться.
[Ґері] Що ви бачите?
Один, два, три, чотири,
п'ять, шість, сім.
- Дозвольте. - Звісно.
Будь ласка. Що ти тут бачиш?
Гей.
- Я хочу поговорити. - Ні, мені...
Знаєте, мені нічого вам сказати.
А я гадаю, вам є що сказати.
Ви і всі батьки в нашій школі
дали мені все чітко зрозуміти.
У мене проблема. Ясно.
А це перші відверті
слова, які я від вас чую.
- У вас проблема. - Хочете скандал влаштувати?
- Це що, погрози? - Я не...
Ніхто вам зараз не погрожує.
Ви підозрюєте не ту людину, ясно?
Ох, ця ваша позиція жертви, яку ви зайняли.
Може, вам і вдалося обдурити
поліцію і школу,
та мене ви не обдурите.
- Годі думати про себе! - Маркус?
Ви зобов'язані сказати відверто вс...
- [Маркус крекче] - [Джастін стогне]
[Джастін ахає]
Гей!
- Маркусе! - [Маркус бурмоче]
- [Маркус гарчить] - [Джастін кричить]
Не вставайте.
[хекає, гарчить]
Гей!
[гарчить]
[кричить, гарчить]
[крик]
ПОЛ
[Пол] Готель хоч хороший?
- [Донна] Непоганий. - Клас.
Не «Рітц», звісно, та я на це й не розраховувала.
Ага. Ну, це ж лише на шість днів, так?
На три, взагалі-то.
Мені не обов'язково залишатися
на заключну вечірку,
тому я поїду в четвер.
- Хіба не круто? - Так, чудово.
У мене буде овуляція в п'ятницю,
тож ми зможемо спробувати.
Клас. Гаразд. Так. Чудово.
Це ж тебе заводить?
О! Скажеш моєму татові, що я повернуся
до вихідних, і ми
встигнемо до них на річницю.
[зітхає] Так, я скажу йому.
Він зрадіє.
Ти вже починаєш зміну?
Ага.
А потім підеш на зустріч?
Е-е, та я не планував іти.
Гадаєш, варто пропускати?
[зітхає]
Е-е, як матиму час, то заскочу.
Поле, особливо коли
ти надовго лишаєшся сам,
важливо, щоб ти регулярно відвідував зустрічі.
Я не буду пити, Донно. Я обіцяю.
Якщо відчую потребу, то піду на зустріч. Гаразд?
Гаразд, любий.
Ну все, мене вже чекають.
Добре. Не забудь сказати татові про вихідні.
Ага.
- Люблю тебе. - Люблю тебе.
Господи боже.
Гей, Еде.
Так, Поле.
Е-е, Донна повернеться в п'ятницю,
тож ми з радістю повечеряємо з вами в неділю.
Вона повертається раніше?
Здається, їй дали відгул.
Вона просила сказати вам, що все в силі.
Чудова новина.
Річниця весілля, так?
Ага.
Це круто. Мої щирі вітання.
- О, дякую. - Стільки років.
Я старий, по-твоєму?
Ні. Ні, сер. Ні, ні, ні.
Чому ти назвав мене старим?
Ні, сер. Я цього не казав.
Я кепкую, не сци.
Ну, я вже заступаю на зміну.
Прийнято.
[голоси неподалік]
[«Don't Be Scared» звучить по радіо]
[ведучий] Наступного понеділка
минає місяць, відколи 17 школярів
зникли безвісти.
Громада міста призначила 50 тисяч доларів
винагороди за будь-яку інформацію,
яка допоможе їх знайти.
Якщо ви помітили щось...
[вимикає радіо]
- [сирена] - Стій на місці. Поліція.
Чорт.
[виє сирена]
[клаксон машини]
Стій, чи я вистрелю з шокера!
[стогне]
О ні, ні. Не треба.
- Замовкни! - А! Будь ласка! Я працюю там!
Я загубив ключі. Повірте.
Я загубив ключі. Чесно.
[стогне]
- Ти цілий? - Так, офіцере, я в нормі.
Гаразд. Це було доволі жорстко. Ти як?
Офіцере, все гаразд. Просто зателефонуйте на склад.
Знайдіть номер в інтернеті.
Мій мобільний не працює.
Тобі наручники не тиснуть?
Ні, все гаразд, офіцере.
- Тоді ходімо до машини. - Ні-ні-ні.
- Будь ласка. - Вставай.
- Офіцере. - Раз, два, три.
- Назви своє ім'я. - Джеймс.
Джеймс, гаразд. Стань переді мною, Джеймсе.
- У тебе є при собі зброя? - Ні.
Ні? А наркота? Вживаєш?
Ні, сер.
У кишенях тримаєш щось,
на що я можу випадково напоротися?
Ні, сер, нічого.
Це точно? Я не хочу поранити собі руки.
Немає нічого, сер.
Гаразд, Джеймсе. Стій спокійно зараз.
Не варто тікати від поліції.
А! Бляха!
[важко дихає]
Молю! Тільки б не заразитись.
Чорт.
Ну все. Встав. Встав. Підйом!
- [Джеймс стогне] - Гей! Ти чуєш мене?
Джеймсе! Ти зі мною?
Ай! Якого хріна?
- Ти вдарив мене, бро. - Слухай.
Ось як ми з тобою це вирішимо.
Я зніму з тебе наручники, гаразд?
Тоді сяду в свою тачку
й поїду звідси геть. Але...
Ти слухаєш мене?
Я бачу тебе тут востаннє, ясно?
Справи такі: я вчинив погано,
ти вчинив погано.
Отже, ми з тобою квити.
Побачу тебе тут ще раз –
і це буде інша історія, ясно?
Так?
Второпав?
Чуєш? Я двічі не повторюю. Зараз підводься.
Я зніму з тебе наручники. Один, два...
Він у розпачі.
Його можна зрозуміти.
Хтось повинен йому сказати,
що не тільки його дитина зникла.
Їх аж 17. І це все одна справа.
[зітхає]
Гаразд, слухай.
Доки заяву ніхто не подав,
цей запис зберігатиметься на диску,
і десь за місяць на нього запишуть щось зверху.
І якщо цей сраний громадянин
не повернеться за місяць
зі скаргою, то все забудеться.
Та як він прийде...
Поле, у тебе будуть серйозні неприємності.
Ти показав руку лікарю?
Бляха!
[телефон дзенькає]
Джастін Привіт
[звучить «The Dark End of the Street»]
Привіт!
Обіймемось?
Так, авжеж, давай обіймемось. [хихоче]
[пісня продовжується]
[обоє крекчуть]
[зітхає]
[Донна] Привіт!
Поле!
Гей.
- Де це ти був? - Ти вдома.
Я вдома.
Хтось там
захворів, і всі групи відправили додому.
А де ти був?
Я був, е-е... Я гуляв.
Де? [усміхається]
Поле.
Ти шмат лайна.
[поліц. 1] Може, десь в іншому місці пообідаємо?
- [поліц. 2] Давай. У піцерії? - Згода. Сьогодні ти пригощаєш?
[гомін]
Так. Я в курсі цієї ситуації...
От сучий син!
Гей!
Що я тобі казав? Га?
Що я тобі казав?
Що я бляха... Ах ти ж виродок.
[виск шин]
Гівнюк!
ДЖЕЙМС
[Джеймс] Це довбане паскудство. От же ж лайно.
Будь ласка, будь ласка, будь ласка, будь ласка.
Ще трохи, ще трохи, ще трохи.
Так. [крекче]
Чорт забирай! Бляха!
Бляха.
Лайно собаче. Чорт забирай. [крекче]
Прошу, прошу, прошу.
Бляха! Срань. Ну ж бо, роздупляйся. Давай.
Так. Ну хоч трішки.
Ох! Падло гівнюче!
Бляха!
Йо, новий телефон.
[кашляє] Це я, бро.
Е-е, я знайшов роботу вчора.
Так, дякую, бро.
Дякую, дякую, дякую.
Так, е-е, але є одна невеличка проблемка.
Я не можу почати, доки не куплю черевики
і, типу, нові шмотки.
Бо там усе люкс.
І я...
Чекай, чекай, чекай, чекай. Ні, ні, ні, ні.
Зажди. Це хороша новина.
Я знайшов роботу, і я реально взявся за голову.
Тож ми скоро затусимо.
[стогне] Я поверну мамі борг,
але не так скоро,
бо я шукаю, ну, гроші на одяг,
щоб ходити на роботу й повернути мамі борг.
Алло.
Ох! Довбане падло!
Бляха, бляха, бляха!
Гей, я якось сплутано пояснив,
наскільки мені важливо
дістати гроші,
щоб купити одяг для роботи,
щоб мене туди взяли працювати.
Тож передзвони мені, щоб я все пояснив.
Дякую, брате. Люблю тебе.
О кайф!
ВХІД ЗІ ЗБРОЄЮ, У ХУДІ Й ШИРОКИХ ШТАНАХ ЗАБОРОНЕНИЙ
ВИНАГОРОДА 50 000 $
Ні.
Ні?
Я не візьму.
Я не розумію. Речі хороші.
Гарний стан. Гарний.
Ось, це коштує 50 баксів.
Ні.
Дв... Двадцять.
Десять.
П'ять.
Прошу. Будь ласка.
Зараза.
[сирена]
- [Пол] Стій на місці. Поліція. - Бляха!
[виє сирена]
Чорт!
[стогне]
[Пол] Справи такі: я вчинив погано, і ти вчинив погано.
Отже, ми квити.
Побачу тебе ще раз...
і це буде інша історія. Ясно?
Гаразд. Я двічі не повторюю.
Ану підводься.
[гуркіт грому]
Бляха!
Довбана хвіртка!
Чорт!
[крекче] Срань!
[брязкіт]
Чорт.
Капець. Що ж робити?
Ти диви. «Віллоу»!
Дідько! Бляха!
Пробачте. Пробачте! М-м...
Агов!
Ви тут?
[клацає пальцями]
[удар]
Що за фігня?
[брязкіт]
[гуркіт]
[тихий шепіт]
Так-так-так.
Вибачте! Чорт! Даруйте!
Даруйте!
Бляха! [крекче]
Що за фігня? Що за фігня?
[крекче]
[важко дихає]
Всратись.
Це триндець. [хекає]
[брязкіт посуду] Боже.
Що за фігня? Чорт! бляха!
Бляха! От зараза!
Бляха! А! Будь ласка, будь ласка, будь ласка!
Бляха!
ВИНАГОРОДА 50 000 $
[брокер] Двадцять, 40, 60, 80, 100.
Гей.
Я дзвоню стосовно винагороди
за інфу про малих, які зникли.
Я знаю, де вони.
Е-е, думаю, що всі. Здається, їх купа там.
Вони стоять у підвалі того дому
й не рухаються. І, е-е...
Та я не знаю. Стоять
у підвалі, як статуї.
І ще якісь двоє стрьомних нагорі.
Я там ледь не всрався. [сміється]
Е-е... Підкажіть, як це все відбувається?
Як я отримаю бабки?
Ні, я не... Я... Я абсолютно серйозно.
Я вам доведу. Чесно. [сопе]
Е-е, просто я... Я, е-е...
Не дуже хочу приходити.
Хай хто-небудь підскочить до мене
й віддасть гроші? [сопе]
Я не в захваті від поліцейських відділків,
і вони мене лякають. У мене фобія.
[Пол] Гей!
Що я тобі казав? Що я, бляха...
[Джеймс] Ух!
«Що я тобі казав, га? Що я тобі казав?
Що я тобі казав? Я брутальний коп, і я...»
[ахає]
[сюрчать цвіркуни]
[важко дихає]
Усе гаразд. Усе гаразд.
Це був глюк. Це був глюк. Це був глюк.
- Усе гаразд. Здалося. - [тріск гілки]
[Джеймс хекає]
[Пол кричить]
[Джеймс] Чорт!
Виродок! Ти штрикнув мене!
Ні, ні, ні! Пробачте, чесно! Я не хотів.
Я не хотів. Це випадково.
Чекайте, чекайте, чекайте! Слухайте!
Я знаю, де діти.
Я саме для цього йшов у відділок.
- Ти мені заливаєш. А-а! - Ні, ні, ні! Чесно.
Це правда! Це правда! Я знаю, де вони. Я не брешу.
Де?
[затинається] Вони недалеко, в підвалі будинку.
Що за хрінь ти... Який будинок?
Я... Я вас туди проведу.
Це... Це зовсім недалеко звідси.
А щоб тебе!
У тебе є СНІД?
Га?
СНІД, козляро. У тебе є СНІД?
Е-е...
Е-е, та ні наче.
А гепатит? Чи щось таке?
Не знаю, я не здавав кров.
Отой, темний.
Той, що в кінці кварталу.
Е-е, даруйте, сер.
Е-е, не хочу бути грубим, та...
Ви точно ці гроші, е-е,
не заграбастаєте собі?
Сер!
Офіцере!
От падло!
[розмов не чути]
[говорить беззвучно] Що за фігня?
Якого біса?
[сюрчать цвіркуни]
Якого біса? [стогне]
Випустіть мене звідси, чорт забирай!
О. Нарешті.
[пошепки] Що це з ним?
А хай йому грець. Що за срань?
- [Пол гарчить] - Гей, йо, ви в нормі?
- Господи, бро! Гей! - [Пол гарчить]
Ану геть від мене! Забери свої руки! Відчепись від мене!
Гей! Бляха!
Рятуйте! Рятуйте! Хто-небудь, допоможіть!
МАРКУС
[Джастін] Кажу вам, Маркусе. Я сама це бачила.
У тому будинку точно відбувається
щось дуже-дуже погане.
Якщо не вірите,
- сходіть туди самі. - Джастін, досить.
Усьому є межа.
Алекс вже достатньо травмований
подіями останніх місяців,
- як і ви, очевидно. - Маркусе...
І тому, з поваги до вас, я зроблю вигляд,
що цієї розмови ніколи не було.
Якщо добробут дитини викликає сумніви...
- Джастін. - ...ви зобов'язані звернутися
до соцслужби.
Зобов'язані.
Ви реально не розумієте?
Хочете загнати мене в кут?
Та просто навідайте його. Маркусе. Зробіть це.
Я не уповноважений до дітей додому ходити.
Але уповноважені доповідати про недбальство.
Гаразд, ось що я зроблю.
Я запрошу його батьків на особисту бесіду.
Зустрінемось віч-на-віч у школі.
Це вас задовольнить?
Так, звісно. Дуже дякую вам за це.
Чудово. Будь ласка. До побачення.
- [стук у двері] - Так.
Ваша відвідувачка тут.
Чудово.
То запроси, будь ласка, Мардж.
Проходьте, мем.
Директоре Міллер, я Ґледіс.
Вітаю. Так, так.
Дуже приємно.
- Е, сідайте, будь ласка. - О, дякую.
Дякую, Мардж.
Дякую, що прийшли. Я...
Я знаю, до вас прикуто зараз багато уваги.
І вона буває нав'язливою.
Я з радістю сюди прийшла. Усе добре.
Ґледіс, пробачте мені.
Ми ж не знайомі, чи не так?
Так, не знайомі.
- Гаразд. Фух. - [Ґледіс хихоче]
Адже я впевнений, що я б вас запам'ятав.
Я точно бачився з татом Алекса в школі.
Я тітка Алекса,
його мати – моя молодша сестра.
Ясно. То ви... Ви не офіційний опікун?
Та ні. У хлопчика є двоє батьків.
Авжеж. Що ж, е-е...
Пробачте мені, Ґледіс,
проте є вимога вести цю розмову з батьками.
[зітхає]
Ну, шкода це казати,
але його батьки сильно захворіли,
і я живу з ними, щоб допомагати з Алексом.
О, звучить серйозно.
О ні. Нічого серйозного. Нічого смертельного.
Їх сухоти замучили.
Сухоти замучили?
Так.
Ви знаєте? [хихоче]
Соромно зізнатися,
та я не уявляю, що це за хвороба.
Я гадав, переселенці
на таке страждали за давніх часів.
[обоє сміються]
Що це, е-е, туберкульоз?
Насправді з ними все гаразд, просто їм слід лишатися вдома.
Я сподівався поговорити з ними, бо...
[вдихає] ...це трохи дивно, проте
стривожений громадянин надіслав запит на перевірку
добробуту дитини,
тож я маю поспілкуватися з опікунами.
Це вимагається законом.
Належить поговорити з батьками особисто.
От лихо.
Я міг би їх навідати, якщо так буде зручніше.
Я б хотів уникнути втручання соцслужби.
- Та й сам я... - Соцслужби?
...впевнений, що це хибна тривога.
Хто подав запит?
Я не можу розголошувати.
Що ж, це дуже прикро.
[телеведучий] Наразі свободу дій уже втрачено.
Мураха рухається під впливом
чужого мозку та інстинктів.
Зараз вона готує для себе...
- Ням-ням-ням. - ...смертельну пастку.
Ось і готово.
Грибок кордицепс паразитує на її тілі.
Яка гидота.
І за рахунок цього розмножується.
- Активне цвітіння... - [дзвінок]
...розповсюджує грибкові спори...
Хто це прийшов?
...які уразять нових мурах.
[чол.] Фу.
[важко дихає]
- Слава богу, ви вдома. - [чол.] Хто там?
Даруйте, що турбую вас у вихідний.
О, прошу, будь ласка, пробачте мені.
Ну, ми трохи зайняті.
Спершу я на автобус чекала цілу годину.
І тільки тоді усвідомила...
[вдихає]
...що стояла не на тій вулиці.
А коли нарешті я це зрозуміла,
оу, то було вже пізно.
І я мала через увесь район іти, і таки дійшла.
Мені дуже шкода це чути...
- але ми тут маємо деякі... - Мені прикро це казати,
та мене зараз удар вхопить.
О.
Дасте мені води, будь ласка?
Я боюся, що це...
Авжеж, ми дамо вам води.
О, я вам дуже вдячна.
Я думаю, що зараз не...
Мене звуть Ґледіс, рада познайомитись.
Вітаю.
О! Який у вас чудовий будинок!
Ось жираф і зелена китайська...
Це точно оригінал, я впевнена.
[плеще в долоні] О, яка гарна кухня!
Чисті білі меблі. Я вам по-доброму заздрю.
[сміється]
Слухайте. Даруйте за це вторгнення,
проте я ніяк не могла
відкласти цю розмову з вами.
[кашляє] О.
[кашляє]
Маркусе, дай їй склянку.
Е-е, миску, будь ласка.
Миску?
Так, миску. Така в мене особливість.
Я вже навіть не виправдовуюсь.
Е-е, миску води. Гаразд.
Дякую.
Ви маєте знати, я говорила з татом Алекса,
який хворіє, як я й казала.
Проте він згодився
сам прийти в понеділок до вас у школу
і все з'ясувати.
О, я вдячний за це, та дарма ви турбувалися.
Отже, до соцслужби ви не подзвоните?
Та ні.
Звісно, це зайве.
Тобто ви ще не дзвонили, так?
Ґледіс, я мушу наполягти, щоб ви...
Це... Це з мого кабінету?
Ви ж не зв'язувалися з ними, правда?
Ще ні. Що це таке?
[чол.] О боже мій!
Упс! Гляньте, що я накоїла. Ой лишенько!
Нащо ви себе ріжете?
Та це прикра випадковість.
Вау. Дійсно тече кров.
Террі, дістань якийсь алкоголь
- і аптечку. - Зараз.
О ні, ні, ні. Не вигадуйте.
Подасте мені рушник, любчику?
Так, зараз-зараз-зараз.
[верещить]
Відрізала моє волосся!
Я дзвоню в 911.
Маркусе, у неї моє волосся!
Маркусе, що вона робить?
[дзенькає]
[задихається]
Маркусе!
[ахає]
[булькає]
- Ну... - [удар]
[стогін]
- [Ґледіс мугикає] - [удари]
[Маркус стогне, хекає]
[зітхає]
- [Маркус хекає] - [собака гавкає]
[перехожа] Дивіться!
[виск шин, сигнал авто]
[перехожий] Якого хріна, чуваче?
[люди] Гей! Воу!
[жінка] О боже мій.
[хекає]
[Арчер] Скажіть правду. Заради наших дітей.
- Годі думати про себе! - [Джастін] Маркус?
- Ми з вами маємо... - [Маркус гарчить]
- [Джастін кричить] - [Маркус крекче]
[Арчер кричить]
[гарчить]
[Арчер кричить]
[Арчер] Не вставайте.
Гей! Годі! Ні!
О господи. [хекає]
Рятуйте! Будь ласка, прошу.
[кричить]
- [дзвінок на дверях] - О боже!
[верещить] Ой!
Ой!
[скрикує] Чорт!
[кричить]
[Арчер] Гей!
О...
[зітхає] О чорт!
[стогне, бурмоче]
- Геть з магазину! - Бляха, допоможіть!
[верещить]
- [Маркус гарчить] - [кричить]
[Маркус белькоче]
[гарчить]
[Джастін кричить]
Що за хрінь?
[стогне]
Падло.
Я наздожену тебе, гаде.
[приглушений крик]
[далі кричать]
[жінка кричить]
[звук стає чіткішим]
[жінка кричить]
[гомін]
[розмов не чути]
Ви в нормі?
Так, здається.
Лише кілька...
подряпин.
А ви?
Так само.
Ви мене врятували.
- А... - Ні, чесно. Тож дякую.
Звісно.
А як же інакше?
Він злетів з котушок.
Коли ми востаннє говорили з ним, усе було гаразд.
Він був адекватний.
І...
Я в житті нічого схожого не бачила.
Я бачив.
Про що ви говорите?
Те, як він рухався, я вже таке бачив.
Хочу дещо показати.
Їхня донечка рухалась так само, як Меттью.
Та сама поза, і так само бігла.
Точно як Маркус біг за вами сьогодні.
Він був одержимий.
Наче якийсь реактивний снаряд, націлений на вас.
Ось, гляньте сюди. Це мій будинок.
Тут Бейлі Крамер живе.
Якщо вважати,
що діти рухалися в одному напрямку,
тоді в обох була та сама ціль.
Траєкторії схрещуються десь приблизно отут.
О боже мій.
Тож, напевно, щось манило їх туди.
- Алекс. - Якесь... Що?
Алекс Ліллі живе в цьому будинку.
АЛЕКС
Хто ще наведе мені приклад паразита?
Хто знає?
- Лізо? - Солітер.
Солітер. Дуже добре.
Це гидкий черв'як, згодні?
Він живе в наших кишках, їсть нашу їжу.
[діти гомонять]
Годі вже.
«Годі вже».
-«Годі вже». - [сміх]
«Годі вже».
[гомін, крики дітей]
[чол.] Привіт, Аксмене.
Розповідай, Аксмене. Як день у школі?
- Добре. - Так? Цілував супермоделей?
[хихоче] Ні.
Ні? Ну гаразд.
Що ж, цей день настав, малий.
Мамина тітка Ґледіс приїжджає до нас.
[зітхає] Чому вона має жити у нас вдома?
Ну, я тобі вже пояснював.
Вона хвора, і, схоже, ми її єдині родичі.
Але я її навіть не знаю.
Пфф. Я розумію. Я теж її не знаю.
І не впевнений, що твоя мама добре її знає, та...
Вона член сім'ї. Сім'я – це важливо.
Тож ми не кинемо її.
Гей, дитина потрібна?
Гей. Мої лицарі повернулися.
- Привіт. - Привіт.
О, гей. Усе добре в школі?
- Так. - Ну, супер.
Е-е, я прибираю в нашому будинку
перед приїздом тітки Ґледіс.
Зроби мені ласку, прибери швиденько
у своїй кімнаті, синку.
Вона ж не буде в ній жити?
Я наводжу лад скрізь,
а ти лише в себе, тож іди.
Я знаю. Ніхто не в захваті від хатньої роботи.
[двері машини зачиняються]
[тато] Гаразд?
[мама] Вітаю. Заходьте!
- [тато] Тримаєш двері? - [мама] Тримаю.
[тато] Ще один крок.
[тато] Я лише кажу, що вигляд у неї поганий.
Не впевнений, що їй тут місце.
Тоді вона або на вулиці, або тут, Стівене.
Ну, знаєш, у нас тут теж не хоспіс, люба,
- а дім. - Я знаю.
І немає умов для її догляду.
Ми не чули про цю жінку 15 років.
Вона навіть не була на нашому весіллі.
Моя мама її б не покинула,
і я її не покину, гаразд?
Я розраховую на тебе.
Та якщо ти відчуваєш...
Алексе, синку, що ти тут робиш?
Я голодний.
О, ти голодний. Гаразд.
Ходи донизу, снідай сам,
а тоді зуби почисть. Уже 07:30.
Поводься тихенько, бо тітка Ґледіс спить.
[двері риплять]
[ахає]
Вона ще довго житиме у нас?
Складно сказати, малий.
Не схоже, що вона планує одужати.
То вона лишиться з нами навічно?
Ні.
Вона...
не затримається довше, ніж на місяць.
[діти гомонять]
- Доставив. - Дякую.
Заберу тебе о другій.
- Гаразд. - Бувай.
- Люблю тебе. - Люблю тебе.
КОТРА ГОДИНА?
[Джастін] Час вийшов. Відкладіть олівці!
Меттью!
Що? Ви ж сказали, відкласти.
Меттью, геть із класу.
Алексе, все гаразд?
Усе добре.
Меттью, на вихід. І речі забери.
Це був жарт. Ви серйозно?
- [дзвоник] - [діти гомонять]
- Спізнився на автобус? - Я пішки.
Точно?
Мамо, тату, де ви були?
Гей, Аксмене, як день у школі?
Що з вами?
Алексе.
О, вітаю вдома.
[хихоче]
Ну як ти, любий?
Який ти вже дорослий.
О, знаєш,
я не бачила тебе, відколи ти був малятком.
Що з моїми батьками?
О, нічого, сонце. Все гаразд.
Мамо.
Синку. Як справи у школі?
Чого ти? Я ж кажу, що все гаразд. Не хвилюйся.
Алексе.
Ану не бешкетуй.
Сідай до столу.
Я зготувала вечерю. Не знаю, що ти
зазвичай їси, та гадаю,
що макарони з сиром, які...
Тату!
Алексе, досить.
Негайно йди нагору, вмийся,
почисть зуби й лягай спати.
Жодної вечері.
Я не жартую, хлопче. Йди.
Заходь. Сідай.
Алексе.
Сядь.
Не хвилюйся за батьків.
Вони трохи захворіли.
Отже, перш ніж ти вирушиш до школи,
ти маєш пообіцяти, що не скажеш жодній людині, що я тут
і що твої батьки хворі зараз.
Ти чуєш мене?
Дивись.
Ох.
Ти дивишся?
Не треба!
Зупинись!
Алексе.
Сядь за стіл.
Отже, коли я наказую не розповідати
про мене чи про батьків нікому,
ти усвідомлюєш, що трапиться, якщо не послухаєшся.
Я змушу твоїх батьків калічити себе
чи калічити одне одного.
Я змушу їх з'їсти одне одного, якщо захочу.
Ти второпав, Алексе?
Ти віриш мені?
Пообіцяй, що не розкажеш
про мене жодній живій душі.
Я обіцяю.
Бо я дізнаюся, Алексе.
Час до школи. Їдь на автобусі.
Ти не проговорився.
Молодець.
Іди погодуй батьків.
Суп у шафці.
Завтра купиш іще.
Курячий суп з локшиною
[крики, гомін учнів]
[Ґледіс, удалині] Алексе.
Алексе.
Ходи сюди, милий.
[важко дихає]
Ох.
Я дуже хвора, Алексе.
Принести вам води?
Вода не допоможе мені.
Я надто хвора, сонце,
і хворію вже дуже давно.
А що вас вилікує?
Я сподівалася, твої мама й тато
мене вилікують,
проте з цього плану нічого не вийшло.
Може, вам до лікаря звернутися?
Лікарі не вилікують мене.
Може, тобі вдасться?
Допоможеш мені?
Як?
Візьми у школі
по одному предмету в кожного свого однокласника і принеси.
Принеси сюди.
Як вам від цього полегшає?
Вони дадуть мені сили.
А коли вам полегшає, ви повернетесь додому?
Якщо я вилікуюсь...
то повернуся додому.
[сміється]
ЕММА - ЛІЗА - КАРТЕР - МЕТТЬЮ
Алексе.
Що ти робиш у класі?
Ем-м, я не дуже хотів грати
й дещо тут забув.
Воу, воу, воу. Стій, стій, стій.
Усе гаразд?
- Так. - Так?
Чомусь ти став дуже тихий.
Тихіший, ніж завжди.
Як справи?
Усе добре. Я лише дещо забув.
Це нічого.
Алексе, слухай,
якщо колись захочеш поговорити,
то я завжди поряд.
Ти це знаєш?
Так.
Мені можеш розказати що завгодно.
Я вже піду до зали.
Гаразд. Ну біжи.
[гуркіт]
[шкрябання, приглушені розмови]
[шум]
Що це ви робите?
[дзвінок]
[Джастін сміється]
Ні.
[Ґледіс] Стівен пережив інсульт кілька тижнів тому
й не може говорити.
Тож поки я піклуюся про родину.
Я дуже вдячний, що ви прийшли.
Алексе, як почуваєшся?
Нормально.
Ми поставимо тобі кілька запитань
про те, що сталося в школі. Добре?
Завтра сюди прийдуть люди.
Вони будуть обшукувати будинок.
Маємо підготуватись.
[дзвінок у двері]
Детективе, заходьте!
Вітаю, міс Ліллі.
- Як поживаєте? - Добре.
- Радий знову зустрітися. - І я дуже рада.
- Пам'ятаєте детектива Колберта? - Авжеж.
Ми лише хотіли зайти до вас
на кілька хвилин сьогодні,
щоб усе оглянути, подивитися, в якій атмосфері живе Алекс.
І загалом дізнатися, як ідуть справи у вашої родини.
- Гаразд! - О, дякую.
О!
Гей, Алексе. Як життя, друже?
Якийсь він сьогодні тихий, так?
- Так, дійсно. - М-м. Цікаво.
ПОЛІЦІЯ
Вітаю.
Збирай речі, Алексе, ми їдемо завтра.
Не заступай за сіль.
Тут поліція. Нащо вони приїхали?
Я не знаю.
Зараз ідем чи пізніше?
Мабуть, зараз.
І що скажемо? Що ми тут забули?
Я думаю, що...
- Давайте просто... - Хтось виходить.
Гей, хто це?
Це коп там?
Це Пол.
- Ви його знаєте? - Так.
[скрип]
Агов!
Поле!
[нерівним голосом] Поле, що ти там робиш?
[Арчер] Стійте.
[Джеймс кричить]
- [Пол кричить] - [Джастін кричить]
[приглушені крики]
- [Джастін кричить] - [Арчер кричить]
- [шум] - [Джастін кричить]
[звуки боротьби]
[Джеймс гарчить]
[Арчер кричить]
[Джастін кричить]
[верещить]
[крик]
Трясця! Чорт! [крекче]
- [гарчить] - [Джастін кричить]
Не підходь, бляха!
- [дзенькає] - [мама й тато кричать]
Поле.
Поле, зупинись.
Стоп!
[Джастін крекче]
[Пол гарчить]
[хекає, гарчить]
- [Джеймс гарчить] - [Арчер крекче]
Боже.
Чорт забирай.
[Джеймс кричить]
[важко дихає]
[Джеймс кричить]
[шум, дзвін розбитого скла]
Ти довбаний малий гівнюк.
[Джеймс кричить]
[крик]
Поле. Прошу.
[ахає]
[булькання]
[важко дихає]
- [гримає] - [гарчить]
[мама й тато кричать]
- [Джеймс кричить] - [Арчер крекче]
[Джастін хекає]
- [стук у двері] - [мама гарчить]
Меттью!
Ні.
Меттью.
Ні.
[мама кричить]
[тато гарчить]
[стук, крики]
Меттью.
Де ж ти?
Меттью!
Де?
[Арчер кричить]
- [стукіт] - [мама й тато кричать]
[схлипує]
[кроки по сходах нагору]
[Джастін ахає]
[кричить]
[Ґледіс] Чудово. Іще тисни.
[мама й тато кричать]
Усе правильно.
О ні.
[поспішні кроки]
[діти кричать]
[вереск]
[Ґледіс кричить]
[діти кричать]
[стогін]
О чорт!
[Ґледіс стогне]
[газонокосарка глухне]
[кричить]
- [дитина гарчить] - [Ґледіс стогне]
[діти кричать]
[Ґледіс стогне]
Геть від мене! Геть від мене!
[ахає]
[кричить]
- [стогне] - [діти кричать]
[дзвоник дзенькає]
- [Джастін ахає] - [Арчер хекає]
Меттью?
[важко дихає]
[скімлить]
[чол.] Люба, глянь надвір!
Глянь, що діти зробили з садом!
Джеремі, тут скрізь розбите скло.
Знайди її взуття.
Боже мій! О господи!
Боже мій. У нас в кухні якийсь чоловік!
[Джастін хекає]
Алексе?
Меттью!
Я тебе знайшов.
[дівчинка] Батьків Алекса
досі потрібно готувати супом.
Але це вже робить не він.
Алекс переїхав до іншого міста й живе зі своєю тіткою.
Я чула, що вона приємна жінка.
Усі діти з його класу
повернулися до своїх батьків.
Дехто з них навіть знову почав говорити.
[звучить «Under the Porch»]
ЗБРОЯ
[пісня затихає]
ЗБРОЯ