To je resnična zgodba.
Pred dvema letoma se je zgodila tu v mojem mestu.
V tej zgodbi precej ljudi umre na res čudne načine.
A tega ne boste našli pri poročilih,
ker je bilo policijo in glavne v mestu tako sram,
da niso uspeli rešiti tega, pa so vse prikrili.
Če pa bi prišli sem in vprašali kogar koli,
bi vam vsi povedali, kar vam bom povedala jaz.
Zgodba se začne v moji šoli.
V osnovni šoli Maybrook so dijaki od vrtca do petega razreda.
V sredo je bil za vso šolo običajen dan.
Imeli so novo učiteljico.
Justine Gandy.
In tistega dne je kot vsako jutro šla v svojo učilnico.
Ampak tokrat je bilo drugače.
Tokrat ni bilo nobenega od njenih učencev.
V ostalih razredih so bili vsi.
Celo v drugem tretjem razredu gospe Belt so bili vsi.
Učilnica ge. Gandy pa je bila čisto prazna.
No, ne čisto.
En deček je sedel v njej.
Alex Lilly.
In od 18 učencev v razredu je tistega dne edini prišel.
Veste, zakaj?
Edini je bil,
ker so se ob 2.17 ponoči
vsi drugi otroci zbudili,
zlezli iz postelje,
šli v pritličje,
odprli vhodna vrata
ter čez dvorišče odkorakali v temo.
In niso se vrnili.
URA IZGINOTJA
Starši in vsi v šoli so bili res žalostni in razburjeni.
Policija je vedela, da so otroci odšli ob 2.17,
ker je pol hiš imelo alarme, ki so se sprožili, ko so stopili ven.
V hišah s kamero je nekatere otroke celo posnelo.
Toda kamere so pokazale le otroke, ki so odšli v temo.
Ne pa, kam so šli potem.
Policija je veliko govorila z Alexom.
Spraševali so ga, zakaj so sošolci to naredili,
a jim je povedal, da ne ve.
Vprašali so ga, ali so imeli načrt. Odvrnil je, da če so ga, ni vedel zanj.
Vprašali so, ali v kakšni TV oddaji kdo tako pobegne,
a je odvrnil, da če je, je sam ni gledal.
Veliko so se pogovarjali tudi z go. Gandy,
a tudi ona ni vedela ničesar, kar bi jim pomagalo.
Zaradi preiskave je bila šola skoraj ves mesec zaprta.
MAYBROOKOVA MOČ
A čez čas so jo morali spet odpreti,
da so se lahko otroci, ki niso izginili, učili naprej.
Neki večer pred odprtjem so imeli v šoli velik sestanek.
Prišlo je kup svetovalcev in podobnih ljudi,
da bi vsem pomagali ugotoviti, kako naj čutijo in so skupaj žalostni.
Tu se zgodba šele zares začne.
Pomembno je, da ne sodimo svoje žalosti.
Morda bomo čutili kaj, kar nam ne bo všeč.
Še kaj, razen žalosti.
Dovoliti si moramo čustva, kot je jeza.
Jeza je zdrav del žalovanja.
Še posebej močna je lahko v primeru zapuščenosti.
Pogosto pa... - Kaj to pomeni?
"Še posebej močna je lahko v primeru zapuščenosti?"
Hočete reči, naj bova jezna na Matthewa? - Pravim, da bi bilo normalno...
Vi morda pravite temu dogodku "zapuščanje", jaz pa ne.
Tega ne vidim tako. Vidim nekaj, kar nikakor ni logično.
Govorimo o 17 otrocih iz enega razreda.
Kaj se je zgodilo v tem razredu? Zakaj samo njen razred?
Veliko čustev vidim, kar je prav.
Torej boste razumeli, da me ne zanima, kar imate še povedati.
Rad bi slišal Justine Gandy. - Ja!
Tukaj je. Vedeti hočem, kaj točno je počela v razredu.
Sem... Najprej...
Rada bi povedala, da mi je resnično žal za vse,
kar se je zgodilo.
Vem, da ni besed, s katerimi bi lahko to olajšala.
V resnici bi rada tako kot vi tudi sama dobila odgovor.
Lažnivka! - Kuzla.
Rada imam te otroke.
In...
Vem... - Vemo, da točno veste, kaj se dogaja.
Vem, da ni...
Zapreti bi jo morali, dokler ne pove, kaj se je zgodilo!
Takšen odziv ni upravičen.
Resno govorim.
Ga. Gandy je tu kot prizadeta članica skupnosti
in ji je hudo kot nam. - Malomarni ste ali pa sokrivi!
Kje so naši otroci, ga. Gandy?
Dovolj je. Dajte nam prostor.
Prosim vas. Naporen večer je bil.
Naspati se moramo, jutri bomo imeli bistrejšo glavo.
Lahko nocoj prespite pri kom?
Potem pojdite naravnost domov in se pritajite.
Tole se lahko spremeni v...
Oprostite, za vozovnico zbiram, da grem k bratu.
Imate kaj drobiža? - Ne, žal mi je.
Neznana številka
Halo?
Kdo je? - Raje bodi pozorna,
ker bom nocoj...
Gospa, oprostite, za vozovnico zbiram.
Imate kaj drobiža? - Žal ne.
Prav, hvala.
ZipString sledi vsemu, kar počne uporabnik.
Žica leti okoli 50 km/h, a se je lahko vseeno dotaknete.
ZipString drsi...
Ja?
Kristus! Kaj, jebenti?
Kdo je tu?
Pizda!
COPRNICA
Ostane vam zdravstveno zavarovanje in če smem omeniti,
znotraj zavarovanja je veliko specialistov za duševno zdravje.
Samo delati moram.
Dneve si moram zapolniti...
Delo potrebujem. Torej...
Justine, sinočnji prizor je dokaz, da imamo veliko čustvenih staršev.
Za zdaj je najbolje, da ne prihajate sem,
dokler ljudje ne pridejo k sebi.
Kako je Alex? Je...
Alex je dobro.
Je v razredu ge. Belt. Svetovali so nam,
da bo zanj najbolje, da ohrani rutino.
Da lahko čim bolj normalno živi.
Rada bi govorila z njim.
Pogovarjala sva se že o tem. Ne pride v poštev.
Bolje bi se počutila, če bi lahko govorila z njim.
In to je težava. Vi bi se počutili bolje.
Mediji ga secirajo. Policija mu je prečesala dom.
Travmo doživlja.
Najprej pomisliva na Alexa, prav?
Če namigujete, da mi ni mar za Alexa ali učence...
Ne gre za to, če vam je mar ali ne.
Gre za to, da imate vzorec prestopanja poklicne meje z učenci.
Ojoj, pa smo tam. Ne prestopam mej. - Veste, da ni primerno objemati učencev.
Jokajočega dečka sem objela. Pa me zaprite.
Veste, da ni profesionalno učencev voziti domov.
Avtobus je zamudila, blizu mene živi. - Ni primerno.
Vem, da vse to počnete, ker vam je mar.
Sam vem, da ne ogrožate otrok.
Toda dojeti morate, da niste starš, temveč učiteljica.
Razlika je in zato ne morete govoriti z Alexom Lillyjem.
Edino...
Edino midva sva ostala.
Ni šans. - Glej, glej.
Ja, ne gre dol, ne?
Tudi kličejo me.
In grozijo. - A ja?
Mislite, da je to klicateljevo delo?
Ne vem. Mogoče ali pa ne.
Kdor koli je že bil, lahko samo napiševa poročilo.
Verjetno so bili otroci.
Sam sem v šoli počel take reči.
Ovijanje hiš v toaletni papir, pozvoniš in zbežiš.
Res nisem napisal "coprnica" na avto, je pa prijatelj razmazal svoj...
Te lahko objamem? - Ja, seveda me lahko. Kristus.
Kaj imaš na roki?
Neumna nesreča v službi. Nič ni. - Boš kaj spil?
Seveda. - Tony?
Tony? Takoj bo prišel.
Nič hudega, ne mudi se mi.
Nisem pričakovala, da boš prišel.
Vesel sem, da si mi pisala.
Veliko razmišljam o tebi.
Hotel sem poklicati, pa nisem vedel, ali bi samo poslabšal...
Nisem krhka rožica, ki ne bi prenesla tvojega klica.
Vem, nisem rekel...
Tony, prijatelj bi nekaj spil. Živjo.
Ja, kar povej. - Pozdravljen.
Živjo. Kolo bi.
Kolo? - Ja.
Prav, pa že.
Kaj se torej dogaja? Kako si?
Vsi mislijo, da sem coprnica.
Ne bi rekel, da je tako. - Pojdi pogledat moj avto.
Upam, da se nisi pripeljala sem. - Zakaj tako upaš?
Upam, da se nisi pripeljala, ker... - Čakaj.
Paul, ne bodi kreten. - Saj nisem.
Nisem kreten. Skrbi me zate.
Veš, kaj? Ni ti treba skrbeti zame.
Prav? Nisem pijana.
Razumem, oprosti.
So se vandali spravili na tvoj avto?
"Coprnica" so napisali nanj. Torej, ja.
Toliko, da veš, vsi mislijo, da si... Da sem coprnica. Torej, ja.
Kola. - Hvala.
Ti lahko dam...
Kruto mnenje? - Ne.
Le mnenje nekoga, ki te dobro pozna.
Smem? - Ja.
Ne premlevaj ves čas tega.
Ne razmišljajo vsi ves čas o tebi.
Ni se vse mesto spravilo nadte.
Po mojem se motiš.
Hitro si rečeš: "Gorje meni!"
in dobiš preganjavico.
In če kaj vem, vem, da to ne pomaga.
Kaj "to"?
Osamljeno samopomilovanje s kozarcem.
Nisem osamljena.
Ti si tu.
Veš, kaj mislim. In ne morem ostati.
Donna ve, da si tu?
Ne.
Res? - Res.
Saj veš, trenutno nisva skupaj.
Nič takega ni.
Trapasta si.
Poglej se. Kar žariš.
Daj, spij pravo pijačo z mano.
Justine, ne. - Daj, prosim.
Prosim?
Ne.
Prosim, nehaj.
Niti malo se nisi spremenila.
Kaj imaš danes v načrtu?
Službo. Ves dan. Do večera.
Prav, verjamem ti. Kristus.
Kaj je? - Ne skrbi.
Ne bom te dan in noč nadlegovala s sporočili. Dojela sem.
Justine, pravim le, da delam, nič drugega.
Kako je v službi? - V redu, nič posebnega.
Upam, da ni na splošno tako vzdušje.
Kaj hočeš reči? - 17 otrok je pogrešanih.
Rada bi verjela, da se tistim, ki naj bi jih iskali,
služba ne zdi: "Nič posebnega."
Prvič, nisem detektiv. Ne vem, ali to veš.
In drugič, hudega mačka imam.
Nisem vedel, da mi boš težila zaradi preiskave.
Ne, nočem ti težiti.
Samo zanima me, če moram sama rešiti zadevo.
Rešujemo.
Rešujete? - Ja.
No, pravo olajšanje. Rešujete.
Malo se ohladi.
Nihče ne lenari.
Ne bodi tipična... - Tipična Justine?
Prepusti preiskavo preiskovalcem.
Lepo te je bilo videti.
Enako.
Pofafaj mi ga.
Posebej sem vam prepovedal pogovor z Alexom.
Dejansko nisem govorila z njim. - Domov ste mu sledili.
Večkrat ste pozvonili in potem vohunili skozi okno.
Se lahko osredotočiva na to, da je tista hiša čudna?
Če nisem prej dovolj jasno povedal, bom zdaj.
Želim, da ga pustite pri miru.
Zakaj so okna prelepljena? Se vam ne zdi čudno?
Verjetno zaradi radovednežev, ki si dovolijo gledati skoznje.
Toda, Marcus... - Se hecate?
Naredil vam bom uslugo in pozabil na ta pogovor.
Kaj, pizda? - Si ga pofukala?
Donna?
Si ga? - Ne, Donna. Nisem ga.
Ja, si. Vem, da si. - Ne, ne.
Rekel je, da nista skupaj. - Lažnivka!
Napila si ga! - Donna, nehaj!
Hotel je biti prijazen, ti pa si ga napila!
Nikar! - Nehajte!
Poglej, kaj si naredila!
Luciano, vem, da nisva najbolje začela z vsem,
kar se je zgodilo v jacuzziju,
pa si mi vseeno...
Moj bog.
Zdravo, Alex. Kako si?
Samo pozdraviti sem te hotela, ker veliko mislim nate.
Zanimalo me je, ali si v redu. - Sem.
Res?
Ker je meni kar hudo
in si ne predstavljam, kako je... - Iti moram.
Počakaj, prosim.
Rada bi vedela, ali je vse v redu. - Ne zasledujte me!
Zdravo, ga. Gandy tu. Rada bi govorila z vami.
Vem, da ste doma.
V službo grem.
Šef, celo jutro te že kličem. - Nekaj sem imel na poti sem.
Kako gre?
Rahlo kaotično jutro.
Res? - Ja.
Marc je šel po rušo, ampak je niso imeli, ker ni bila naročena.
Sranje, prekleto.
Žal mi je.
Lastnik pride v petek pogledat, pa še ne bo zaprta.
Jaz sem kriv.
Videl sem, da je Alvin prebarval vrata z barvo, ki si jo naročil.
In?
Hoteli so gozdno zeleno, zdaj pa so rdeča.
Kaj? Prekleto. So poslali napačno... - Preveril sem. Naročili smo jo.
Poslali so, kar smo naročili,
smo pa naročili... - Zajebal sem.
Vrnil jo bom in prinesel pravo.
G. Graff. - Ja.
Vse klice smo preverili.
Zagotavljam vam, da policisti odločno preiskujejo vsako sled, ki jo dobimo.
Pa FBI? Nimajo nič novega?
Zdravo izmenjavo informacij imamo.
Zato vam lahko zagotovim, da odločno preiskujejo vsako sled.
Kaj pa enote K-9?
Že nekaj časa ne vem za njihova poročila. - Ker ne poročajo vam.
G. Graff, razumem vašo zavzetost.
In rade volje se pogovarjam z vami,
ker če bi šlo za mojega otroka, bi tudi zahteval odgovore.
Zaupati morate, da delamo... - Še kar ni nič povedala, ne?
Ve. - Ne strinjam se.
Odločno preiskujete vsako sled,
ona pa se še vedno sprehaja prosta kot ptička.
Ste jo sploh preverili? - Podrobno. Ja, smo.
Torej veste za njeno preteklost. Ker sem malo brskal.
In sem našel marsikaj.
Vožnja pod vplivom dve leti nazaj. Niste videli tega?
V prejšnji šoli so jo odpustili zaradi neprimernega vedenja. Niste videli?
S članom kolektiva.
Težave ima, kajne?
Kaj po vašem ve?
Česa nam po vašem ne pove?
Otroci so šli od doma sami. Nihče jih ni zvlekel ven.
Nihče jih ni prisilil.
Ničesar ne vidim, kar bi kazalo nanjo.
Kaj vidite, česar jaz ne?
Vidim nekaj, česar nikakor ne razumem.
O 17 otrocih iz enega razreda govorimo.
In ni niti eden česa omenil? - Tako je.
Koliko staršev nas je tu in ni nihče slutil tega?
Vedeti hočem, kaj se je dogajalo v tem razredu.
Zakaj samo njen razred? Zakaj edino njen?
Kje so naši otroci? - Boste kar odšli?
Dovolj je. Dajte nam prostor.
Prosim vas.
Naspati se moramo, jutri bomo imeli bistrejšo glavo.
Odgovore ima!
Za vozovnico zbiram, da grem k bratu.
Imate kaj drobiža? - Ne, žal mi je.
Matthew?
Matthew.
Matthew!
Stoj!
Počakaj.
Matthew?
Matthew, kje si?
Kam si šel?
Povej mi.
Povej mi!
Žal mi je.
Žal mi je, da nisem znal reč...
Da nisem znal...
Tolikokrat sem hotel povedati.
Ves čas bi ti to govoril, ker ves čas tako čutim.
Res te imam rad.
Kaj, pizda?
Kje je naša hiša?
Tukaj.
Kje je stolp? Stolp, stolp, stolp.
Pokaži mi.
Daj, no.
Živjo.
Zdravo. - Kako ste?
Archer Graff sem, Matthewev... - Vem, kdo ste.
Dobro. Vem, da se še nisva pogovarjala.
Večkrat sva se videla.
Kako si, Archer? - Dobro, res dobro.
Saj veš. Glede na vse.
Borim se.
Moramo se, a ne? - Res je.
Oprosti, ker sem te sredi belega dne takole presenetil.
Ne vem, ali veš,
da imava posnetek, kako Matthew odhaja iz hiše.
Mislim, da imata tudi vidva posnetek Bailey.
Tako je.
Gotovo sta ga pokazala policiji tako kot jaz,
vendar...
Zanima me, če bi mi ga hotela pokazati.
Ne potrebujem kopije. - Ni mi prav.
Prav, razumem.
Gary?
Archer Graff. Kako si? - V redu.
Matthewev oče.
Ja, seveda.
Kako si?
Nekaj čudnega te moram vprašati.
Težko je gledati. - Počakaj.
Previj tja, kjer stopi na pločnik. - Dobro.
Točno tukaj.
Kaj vidiš?
Ena, dve, tri, štiri,
pet, šest, sedem.
Oprosti.
Daj, no. Kaj gledam?
Rad bi govoril z vami. - Mislim, da si nimava kaj povedati.
Mislim, da lahko veliko poveste. - Vi in vsi v tem mestu.
Verjemite, jasno in glasno mi daste vedeti.
Težava je v meni, razumem.
Mislim, da ste prvič nekaj iskreno povedali.
Težava je v vas. - Bi se radi zdrli name?
Mi grozite? - Nihče vam ne grozi.
Na napačno se spravljate.
Vse to vaše igranje žrtve
je mogoče preslepilo policijo in šolo...
Nehajte misliti samo nase! - Marcus?
Zdajle se bova pogovorila!
Ostani na tleh.
Je hotel dober? - V redu je.
Ni Ritz, ampak ne pričakujem več.
Saj je samo za šest noči, ne? - Pravzaprav tri.
Očitno mi ni treba na zaključni žur, zato lahko grem v četrtek.
Ni to super? - Ja, v redu je.
V petek naj bi imela ovulacijo in ta mesec lahko zadeneva dan.
Lepo, prav. Dobro.
Vedela sem, da ti bo všeč.
Bi mojemu očetu danes povedal,
da lahko zdaj pripravimo kosilo za njuno obletnico?
Ja, sporočil mu bom. - Vesel bo.
Imaš zdajle službo? - Ja.
Boš šel po službi na srečanje?
Nisem mislil.
Se ti ne zdi, da bi moral?
Če bom imel čas, bom.
Paul, še posebej, ker boš daljša obdobja sam.
Pomembno se mi zdi, da hodiš redno.
Ne bom pil, Donna. V redu se počutim.
Če se bom slabo počutil, bom šel na srečanje. Prav?
Prav, srček. - Prav, zdaj pa moram nehati.
Ne pozabi očetu povedati za ta vikend. - Prav.
Rada te imam. - Enako.
Ljubi Jezus.
Ed. - Hej, prijatelj.
Donna se vrne v petek, zato imamo lahko v nedeljo kosilo.
Zakaj se bo vrnila prej? - Ni ji treba ostati do konca.
Naročila je, naj ti povem, da prideva.
Prav, zmenjeno.
Kosilo ob obletnici?
Ja. - Lepo. Čestitam in...
Hvala. - Kar precej let.
Praviš, da sem star? - Ne, kje pa. Ne, ne.
Zakaj bi rekel, da sem star? - Ne, saj nisem.
Zafrkavam te.
Izmena se mi začne. - Razumem.
V ponedeljek bo minilo 30 dni
od izginotja osnovnošolcev v okrožju McCarren.
Meščani ponujajo 50 000 $ za vsako informacijo, ki bi jih pomagala najti.
Sumljive osebe ali dejanja prijavite...
Stoj, policija.
Sranje.
Stoj, drugače te bom z elektrošokom!
Stari, prosim. Nehaj, nehaj.
Utihni. - Prosim, tam delam.
Ključe sem izgubil. Prosim te.
Ključe sem izgubil. Prosim.
Si v redu? - Ja, policist, v redu sem.
Kar grdo sva padla. Si v redu?
V redu sem. Pokličite moje skladišče.
Na spletu je številka. Telefon mi ne dela.
So lisice v redu? - Ja, so, policist.
Vrniva se k avtu. - Ne.
Pridi, greva. Ena, dve, tri. - Prosim, policist.
Kako ti je ime? - James.
James, prosim, stopi sem.
Imaš kakšno orožje? - Ne.
Ne? Kaj pa mamila? Jih imaš? - Nimam.
Me bo kaj v žepih pičilo, ko bom segel vanje, James?
Ne, ne bo.
Si prepričan? Nočem, da me kaj zbode. - Ničesar nimam.
Dobro, James. Mirno stoj.
Ne bi smel bežati pred policijo.
Pizda!
Prosim, prosim, bodi v redu.
Sranje.
Dobro, na noge. Vstani.
Me slišiš?
James, me slišiš?
Kaj, klinca?
Mahnil si me, stari.
Takole bova.
Snel ti bom lisice.
Sedel bom v avto in se odpeljal.
Si me slišal? Nočem te več videti tu.
Po mojem sem ravnal narobe, in ti tudi.
Zato zaključiva.
Če pa te še enkrat vidim tu, se bo drugače končalo. Ja?
Ja? Resno mislim.
Opozoril sem te. Zdaj pa vstani.
Snel ti bom lisice. Ena, dve...
Ker je zdaj zadeva čisto drugačna.
Nekdo mora tipu povedati, da ni izginil samo njegov otrok.
17 otrok pogrešamo.
Poslušaj.
Če ne bo poročila o tem, bo posnetek čepel na strežniku
in čez kak mesec bo presnet.
Če ta klinčevi državljan v enem mesecu
ne bo vložil pritožbe, ne bo iz tega nič.
Če pa jo bo vložil,
boš v hudi godlji.
So ti pregledali roko?
Pizda!
Justine Živjo.
Te lahko objamem? - Ja, seveda me lahko. Kristus.
Živjo!
Paul?
Kje si bil? - Doma si.
Ja, sem.
Nekdo je zbolel in poslali so moj in Morrisov tim...
Kje si bil?
Zunaj.
Kje?
Paul.
Ti gnoj.
Greva danes drugam na kosilo?
Lahko. Na pico? - Ja, danes ti plačaš?
Videl sem to zadevo...
Ti pezde.
Kaj sem ti rekel?
Kaj sem ti... Pizda!
Tole je jebeno sranje. Poglej tole.
Prosim, prosim.
Daj, daj, ja.
Prekleto. Pizdarija!
Pizda!
Navaden drek. To! Prekleto.
Prosim, prosim.
Pizda! Daj, no. Prekleto, daj že!
To. Prekleto.
Jebeno sranje!
Pizda!
Hej, novi telefon.
Jaz sem, stari. Včeraj sem dobil službo.
Ja, hvala. Hvala ti, hvala.
Eno težavico imam,
ker ne morem začeti brez novih čevljev.
In obleke. Kot sem rekel, fina služba je.
In...
Ne, ne! Čakaj, to je v redu stvar.
Službo imam in držim se.
Spet se lahko druživa.
Seveda bom vrnil mami, ampak ne morem,
dokler ne dobim denarja za obleko,
da grem lahko v službo in bom lahko vrnil mami.
Jebena kuzla.
Pizda, pizda.
Nisem dovolj jasno povedal, da moram nujno dobiti malo denarja,
da si kupim obleko za službo in bi lahko šel v službo, a ne?
Prosim, pokliči me, da ti pojasnim.
Hvala, rad te imam.
To, hudiča!
OROŽJE, KAPUCE, ŠIROKE HLAČE NISO DOVOLJENI
50 000 $ NAGRADE
Ne.
Ne?
Nočem tega. - Kako ne? Dobro je.
Dobro je. Poglej, 50 $ je vredno.
Ne. - 20.
Deset.
Pet.
Prosim te, stari.
Pizda.
Stoj, policija.
Pizda!
Po mojem sem ravnal narobe, in ti tudi. Zato zaključiva.
Če pa te še enkrat vidim tu,
se bo drugače končalo. Ja?
Dobro, opozoril sem te.
Vstani, pizda.
Pizda!
Odjebi.
Kaj, jebenti?
Sranje.
Pizda, Vrbji škrat.
Pizda!
Žal mi je.
A ste v redu?
Kaj, jebenti?
Žal mi je! Pizda! Žal mi je!
Pizda!
Kaj, jebenti? Jebenti!
Pizda.
Prekleto. Navaden drek.
Kaj, pizda? Kristus! Pizda!
Pizda! Prekleto.
Pizda! Prosim, prosim. Pizda!
50 000 $ NAGRADE
20, 40, 60, 80, 100.
Kličem zaradi nagrade za informacijo o pogrešanih otrocih, ker vem, kje so.
Po mojem so kar vsi. Cel kup jih je.
Stojijo v kleti v tisti hiši. Samo stojijo.
Ne vem. V kleti so čisto pri miru.
In dva norca sta tam. Kar zjebana zadeva.
Kako to gre? Kako dobim denar?
Ne. Resno govorim.
Pokažem vam lahko.
Ne bi pa rad hodil na postajo, ker je nekdo...
Bi mi lahko nekdo prinesel denar?
Res ne maram policijskih postaj.
Groza me jih je. Fobijo imam.
Kaj sem ti rekel?
"Kaj sem ti rekel? Kaj sem rekel?
Kaj sem ti rekel? Veliki policaj sem in..."
V redu si, v redu si.
Ni bilo resnično.
V redu je, v redu si.
Pizda.
Pizda! Pičil si me!
Ne, ne, žal mi je. Po nesreči je bilo. Žal mi je.
Čakaj, čakaj.
Vem, kje so otroci. Zato sem šel na postajo.
Lažeš, pizda! - Ne, ne lažem.
Prisežem. Vem, kje so. Prisežem.
Kje?
V hiši nedaleč stran, v kleti.
Kaj, klinca... V kateri hiši?
Pokažem ti lahko. Čisto blizu je.
Jebenti.
A imaš aids?
Aids, kreten. A imaš aids?
Po mojem ne.
Hepatitis in podobno sranje? - Ne da bi vedel.
Tista temna na koncu ulice.
Oprostite, gospod. Nočem biti nevljuden,
ampak kako naj vem, da ne boste sami pobrali nagrade?
Gospod?
Policist?
Hudiča.
Kaj, pizda?
Spusti me ven, pizda. Prekleto!
Hvala.
Kaj, pizda?
Ljubi Jezus. Kaj je, pizda?
A si v redu? Ljubi Jezus!
Hej, pusti me, stari!
Pusti me, pizda! Pusti me!
Hej! Pizda! Na pomoč! Pomagajte mi, prosim!
Marcus, povem vam, na lastne oči sem videla.
V tisti hiši je nekaj hudo narobe.
Če mi ne verjamete, pojdite tja. - Justine, nehajte. Takole je.
Alex je zaradi dogodkov zadnjih mesecev doživel travmo tako kot vi.
Naredil vam bom uslugo in pozabil na ta pogovor.
Če gre za dobrobit otroka, morate po zakonu
obvestiti socialno službo. Po zakonu.
Boste res vztrajali pri tem? Me boste stisnili v kot?
Samo obiščite jih, Marcus, nič drugega.
Nimam pooblastil za obiske na domu.
Obvezani ste poročati. Morate.
Takole bom naredil. Starše bom povabil na razgovor.
V šoli se bomo pogovorili v živo.
Je to sprejemljivo za vas?
Ja, hvala. Hvaležna vam bom.
Dobro, torej. Z veseljem. Nasvidenje.
Ja.
Naročena za ob dveh je tu. - V redu je.
Prosim, pošlji jo noter, Marge.
Kar sem, gospa.
Ravnatelj Miller, Gladys sem.
Ja, pozdravljeni. Kar naprej.
Sedite, prosim. - Hvala.
Hvala, Marge.
Hvala, da ste prišli.
Vem, da vam zdaj namenjajo veliko pozornosti.
Gotovo ni vsa zaželena.
Z veseljem sem se oglasila. V redu je.
Dobro, oprostite mi, vendar se še nisva srečala, kajne?
Po mojem res ne. - Oddahnil sem si.
Ker sem kar prepričan, da bi si zapomnil.
Vem, da sem že srečal Alexovega očeta.
Alexova teta sem. Njegova mama je moja mlajša sestra.
Torej niste uradna skrbnica.
Ne, to sta seveda njegova starša.
Prav. Dobro.
Oprostite mi, Gladys, a žal moram govoriti z njegovimi starši.
Nerada povem, toda njegova starša zadnje čase nista dobro.
Pri njih sem, da pomagam skrbeti za Alexa.
Sliši se resno. - Ne, ni resno. Ni smrtonosno.
Samo rahla jetika.
"Rahla jetika"? - Ja.
Nerodno mi je povedati, a očitno ne vem, kaj to pomeni.
Niso za tem zbolevali priseljenci na Oregonski poti?
Imata tuberkulozo?
Saj sta čisto v redu, a morata ostati doma.
Upal sem, da bom osebno govoril z njima.
Malo nerodno je, toda zaskrbljena oseba je vložila pritožbo glede otroka.
In žal moram stopiti v stik z otrokovim uradnim skrbnikom.
O tem se ne morem pogajati.
Govoriti moram s starši osebno.
Ojoj.
Če bi bilo lažje, se lahko oglasim pri vas.
Ne bi rad vpletal socialne službe.
Roko na srce, nisem prepričan, - Socialno?
da je kaj narobe.
Kdo se je pritožil?
Žal ne smem povedati.
Nadvse neprijetno.
Zdaj nima več lastne volje.
Mravlja se giblje po navodilih tujega uma.
Mravlja sproži smrtonosni prijem. - Njam, njam.
Takole.
Zajedavski Cordyceps pa se naprej hrani z njenim telesom.
Ogabno.
Nato sledi cvetenje.
Veliki cvetovi naj bi razširili čim več spor.
Le kdo je to?
...ki bodo poiskale več mravelj.
Hvala bogu, da ste doma. - Kdo je?
Žal mi je, da vas motim v soboto. Prosim, oprostite mi.
Ravno obedujeva.
Avtobus me ni pobral, kjer bi me moral.
Prepozno sem ugotovila,
da sem stala na napačnem mestu.
In ko sem to dojela, mi je že ušel.
Zato sem morala peš čez vse mesto do sem.
Res mi je žal.
Ljubček, žal ti moram povedati, da se bom zdaj zdaj sesedla.
Bi lahko dobila malo vode?
Bojim se, da je... - Seveda lahko dobite vodo.
Najlepša hvala. - Res ni...
Gladys sem. Me veseli. - Pozdravljeni.
Navdušena sem nad hišo.
Žirafa in zelena kitajska... Stavim, da je originalna.
Čudovita kuhinja.
Čiste, bele omarice. Prav zavidam vama.
Vem, da je neprimerno,
a sem morala govoriti z vami glede najinega pogovora.
Marcus, kozarec ji daj.
Skledo, prosim.
Skledo? - Ja, moja čudaška navada.
Sploh ne opravičujem več tega.
Skledo vode. Prav. - Hvala.
Vedite, da sem govorila z Alexovim očetom, ki je zelo bolan.
Dobra novica je, da bo z veseljem
prišel v ponedeljek k vam pojasnit zadevo.
Hvala vam, vendar res ni treba.
Torej ni treba obvestiti socialne?
Mislim... Po mojem ne.
Saj jih še niste obvestili, ne?
Gladys, vztrajati bom moral, da...
Je to moj trak?
Saj jih še nisi obvestil, ne?
Ne, nisem. Kaj je to?
O, moj bog! - Opa! Kaj sem naredila. Ojoj.
Zakaj ste to naredili?
Po nesreči, seveda.
Res močno krvavi.
Terry, pojdi po alkohol in prvo pomoč. - Prav.
Ne, ne, bedarija.
Mi lahko daš cunjo, ljubček?
Lase mi je odrezala!
Policijo kličem. - Marcus, lase mi je odrezala!
Marcus, kaj je naredila?
Marcus?
No...
Poglej!
Kaj, klinca, stari?
Ojoj.
Na otroke mislite.
Nehajte misliti samo nase! - Marcus?
Zdajle se bova...
Ostani na tleh.
Nehaj! Ne!
O, moj bog.
Pomagajte mi, prosim.
O, bog. Ne!
Moj bog!
Poberi se iz moje trgovine! - Pomagajte mi, pizda!
Kaj, pizda?
Pizdun.
Daj, no, ti gnoj.
Ste v redu?
Ja, najbrž že.
Samo opraskana sem.
Vi?
Enako.
Rada bi se vam zahvalila.
Ne, res. Hvala vam.
Malenkost.
Kaj pa naj bi naredil?
Tipu se je zmešalo.
Ko sem nazadnje govorila z njim, je bil v redu. Res je bil.
V življenju nisem videla česa takega.
Sam pa sem.
O čem govorite?
Videl sem že takšen tek.
Vam smem nekaj pokazati?
Njuna hčerka je tekla enako kot Matthew.
Enaka drža, enak način, kot je Marcus danes tekel za vami.
Vedel se je kot orožje.
Kot toplotno vodeni izstrelek, ki vas je nameril.
Poglejte tole. To je moja hiša. To je hiša Bailey Kramer.
Če predvidevam, da sta tekla v ravni črti proti tarči
in da sta imela oba isto tarčo,
se črti sekata nekje tukaj. - Ojoj!
Nekaj je na tem območju. - Alex.
Kaj?
Alex Lilly živi v tej hiši.
Kdo se še spomni kakšnega primera zajedavca?
Še kdo?
Lisa? - Trakulja.
Trakulja! Odlično!
Ogabna je, a ne?
V tvojem črevesju živi in jé tvojo hrano.
Nehaj. - "Nehaj."
"Nehaj."
Kako si, Sekirca?
Povej, Sekirca, kako je bilo v šoli?
V redu. - V redu? Si poljubil kakšno manekenko?
Ne. - Dobro.
Nocoj je ta večer, prijatelj.
Mamina teta Gladys pride.
Zakaj mora živeti pri nas?
Pogovorili smo se o tem.
Bolna je in nima kam.
Vendar je niti ne poznam.
Razumem te. Tudi jaz je ne.
Po mojem je niti mama ne pozna najbolje.
Vendar je družinski član. Družina je pomembna.
Pomagati si moramo.
Mulca sem našel.
Živjo. Moja moška sta se vrnila.
Si imel v šoli dober dan?
Ja. - Dobro.
Rada bi pospravila, preden pride tvoja teta Gladys.
Zato pospravi sobo, preden začneš delati nalogo.
Saj ne bo v moji sobi, a ne?
Rada bi pospravljeno hišo, torej tudi tvojo sobo.
Saj vem, grozno je pospravljati za seboj.
Zdravo! Kar naprej!
Vrata? - Bom jaz.
Še ena stopnica.
Reči hočem, da zelo slabo zgleda.
Ne vem, če smo primerni... - Ali bo tu ali pa na ulici.
Veš, nismo hospic. - Vem.
Nismo usposobljeni za te reči.
15 let nismo videli te ženske.
Niti na najino poroko ni prišla. - Mama bi jo sprejela in tudi jaz jo bom.
Hvaležna bi bila za tvojo podporo, če bi se ti...
Alex, ljubček, kaj počneš?
Lačen sem. - Lačen si. Dobro.
Dol gremo pojest in potem si umiješ zobe. Ura je skoraj pol osem.
In tih bodi. Teta Gladys spi.
Kako dolgo bo pri nas?
Težko rečem.
Ne zgleda, da ji bo kaj bolje.
Bo torej večno pri nas? - Ne.
Po mojem ne bo dlje kot mesec dni.
Dobro, prijatelj. - Dobro.
Ob dveh pridem pote. - Adijo.
Rad te imam. - Enako.
KOLIKO JE URA?
Čas je. Pisala dol.
Matthew!
Rekli ste: "Pisala dol." - Matthew, takoj ven.
Alex, si dobro? - V redu sem.
Matthew, dajmo. Vzemi torbo.
Hecal sem se. Ljubi bog!
Si zamudil prevoz? - V redu sem.
Si prepričan?
Mama, očka, kje sta bila?
Hej, Sekirca. Kako je bilo v šoli?
Kaj je narobe?
Alex?
Dobrodošel doma.
Kako si, srček?
Naj si te ogledam.
Nisem te videla, odkar si bil dojenček.
Kaj je narobe z mojima staršema? - Nič, srček. Dobro sta.
Mami.
Hej, kako je bilo v šoli?
Vidiš? Rekla sem ti, da je dobro. Nič ne skrbi.
Alex.
Ne bodi nesramen.
Sedi za mizo, ker kuham večerjo.
Ni te bilo in sem se odločila, da bodo makaroni s sirom.
Očka! - Alex, dovolj je.
Pojdi gor, umij si obraz in zobe in potem v posteljo. Ne dobiš večerje.
Ne hecam se, mladenič. Pojdi.
Pridi, sedi.
Alex.
Sedi.
Ne skrbi za starša. Samo počivata.
Preden greš danes v šolo, mi obljubi,
da živi duši ne boš povedal, da sem tu.
Ali da tvoja starša takole počivata.
Si me slišal, Alex?
Glej.
Gledaš?
Nehajta!
Nehaj, očka!
Alex.
Sedi.
Zdaj veš, kaj se lahko zgodi, če prelomiš obljubo,
da ne boš nikomur omenjal mene ali staršev.
Naredim lahko, da se starša ranita, da ranita drug drugega.
Če želim, se lahko celo požreta.
Si želim tega, Alex?
Mi verjameš?
Obljubi, da ne boš živemu človeku povedal zame. Reci.
Obljubim.
Ker bom vedela.
Pojdi z avtobusom v šolo.
Danes brez govorjenja.
Priden.
Nahraniti moraš starša. V omarici je juha.
Jutri jo boš šel kupit.
Alex.
Pridi sem, srček.
Hudo sem bolna, Alex.
Bi rada malo vode?
Voda mi ne bo pomagala.
Prebolna sem za vodo.
Že dolgo sem bolna.
Kaj bi ti pomagalo?
Upala sem, da mi bo bolje zaradi tvoje mame in očka.
Ampak se ni ravno obneslo.
Bi šla rada v bolnišnico?
V bolnišnici me ne bodo pozdravili.
Mogoče pa me lahko ti.
Pomagaš mi lahko.
Kako?
Prinesi mi domov predmet od vsakega sošolca.
Morda bo uspelo.
Kako ti bo to pomagalo?
Morda potrebujem ravno to.
Boš šla nazaj domov, če ti bo bolje?
Če mi bo bolje,
bom šla nazaj domov.
Alex.
Kaj delaš tu?
Ni mi bilo do igre in nekaj sem pozabil.
Si v redu?
Sem. - Ja?
Zadnje čase si nekam tiho. Bolj kot po navadi.
Kako si? - Dobro sem, samo nekaj sem pozabil.
Nič hudega.
Alex, če bi se želel s kom pogovoriti, sem vedno tukaj zate.
Saj veš, ne? - Ja.
O čemer koli se lahko pogovoriš z mano.
Zdaj bi rad šel nazaj.
Prav, pojdi se igrat.
Kaj počneš?
Stephena je pred kratkim zadela kap, zato ne more govoriti.
Tačas jaz skrbim za družino.
Vesel sem, da sta oba tukaj.
Alex, kako si? - Dobro sem.
Nekaj vprašanj imamo o dogodkih v šoli.
Jutri bodo sem prišli ljudje.
Preiskali bodo hišo,
zato moramo biti pripravljeni.
Detektiv, kar naprej! - Dobro jutro, ga. Lilly.
Kako ste danes? - Dobro.
Lepo vas je spet videti.
Se spomnite detektiva Colberta? - Se.
Danes sva se oglasila, da bi malo pogledala hišo
in okolje, v katerem živi Alex.
Da dobim sliko o družinski dinamiki.
Prav. - Hvala.
In... Živjo, Alex. Kako si danes?
Danes je nekam tih. - Ja, res je.
Alex, vzemi stvari. Jutri odhajava.
Ne stopi čez sol.
Policija je tu. Kaj mislite, da je?
Ne vem.
Greva potrkat? Se vrneva?
Mogoče potrkava.
Kaj naj rečeva? Kako bova pojasnila?
Ne vem, dajva... - Poglejte.
Kaj je to?
Je to policaj?
Paul je.
Ga poznate? - Ja.
Paul?
Paul, kaj počneš tam zadaj? - Čakajte.
Pizda!
Ne približuj se!
Paul. Paul, nehaj.
Nehaj!
O, bog.
Prekleto.
Preklet čudaški...
Paul, prosim.
Prosim.
Matthew?
Matthew!
Ne.
Matthew.
Ne.
Matthew? Daj, no.
Matthew?
Kdo...
Odlično. Kar tako.
Tako je prav.
O, ne.
O, bog!
Pustite me! Pustite me!
Matthew?
Draga, poglej, kaj so naredili z dvoriščem.
Jeremy, steklo je povsod. Poišči njen čevelj! Moj bog!
O, moj bog.
Zdaj je v kuhinji neki moški!
Alex?
Matthew?
Našel sem te.
Alexova starša še vedno nekje hranijo z juho.
A ju ne hrani on.
Preselil se je v drugo mesto k drugi teti.
Menda je tista prijazna.
Vsi otroci iz njegovega razreda so se vrnili k staršem.
Nekateri so letos celo začeli govoriti.
URA IZGINOTJA
Prevedla Miša Šavor
URA IZGINOTJA