…tre, fyra, fem, sex, sju, åtta.
Ett, två, tre, fyra…
Runt 1993 fick jag hela tiden brev från alla stora filmbolag som Warner,
där det stod: "Vi vill träffa dig."
Och jag trodde det var ett skämt
för varför skulle ett så stort Hollywood-filmbolag vilja träffa mig?
Jag var inte viktig.
Och jag berättade det
för en vän, en advokat från USA, och han sa:
"Det skadar inte att åka och träffa dem."
Så jag accepterade en av inbjudningarna och åkte till Warner Bros.
Och i nästan två timmar
lät den här direktören inte mig prata alls.
Han gav mig all information
om den indiska filmindustrin.
Han kände till varje detalj.
Hur vi gör filmer,
hur vår ekonomi och affärer fungerar,
vad det är för historier vi gör, vilka skådespelarna är, allt.
Jag var chockad.
Jag berättade för min vän:
"Det här är vad som hände."
Han sa en sak, han sa: "Mr Bachchan,
du måste åka tillbaka till ditt land för amerikanerna kommer."
EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
DEL 4 "EFTERMÄLE"
Vad tycker du om termen "Bollywood"?
Jag har aldrig gillat att det heter Bollywood.
Vad tycker du om termen "Bollywood"?
Ordet "Bollywood".
Gillar det inte.
Jag hatar det.
Nej, jag gillar inte det ordet.
"B" kommer nog ifrån det äldre namnet på Mumbai, "Bombay".
För att Hollywood finns, så finns Bollywood.
Det enda jag har emot Bollywood,
är att det utesluter all annan Indisk film,
som är minst lika viktig.
Bengalisk, telugisk, tamilsk, maljisk, punjabisk film.
Jag tror att man måste förstå motviljan
som de flesta inom film känner för det
om de vet ursprunget till det.
En nedsättande artikel skriven om våra filmer,
där de tyckte att vi var en fattig version av Hollywood.
Om det är nedsättande?
Jag ogillade det först,
men jag insåg att många namn
börjar som en förolämpning, men faktiskt fastnar.
Jag visste inte att "impressionisterna"
också var nedsättande.
Jag ser det inte så,
men många gör det och särskilt mr Bachchan.
När jag är med honom säger jag inte "Bollywood".
När jag säger: "Hindifilmindustri",
vet jag att det är "Bollywood"
jag tänker på.
Men jag vill inte säga det.
Jag gillar termen "hindifilmindustri". Jag tycker att det…
Det är mer romantiskt än Bollywood.
Alla kämpade mot det till en början.
Vi är inte Bollywood, vi är indiska filmbroderskapet eller indisk film.
Jag insåg att "Bollywood" är enklare,
för det är vad de trodde att vi var.
De trodde att indisk film kallas Bollywood.
Det finns en naturlig tendens
att få allt att verka som "dessa sjungande och dansande indier".
Det var något speciellt Bollywoodaktigt över oss när vi fick den etiketten.
"Det är så Bollywood." Eller: "Så Bollywoodaktigt."
Men jag tror att det förändras snabbt.
Sången och dansen är vår identitet,
och jag tycker att man ska anamma det för det är unikt för oss. Vi kom på det.
Men det är inte det enda som är det.
Det finns så många filmer som representerar ett nytt Indien.
Och det är den rösten som når en global publik nu.
EN FILM AV YASH CHOPRA VEER-ZAARA
Säger man "Indien" när man reser utomlands
säger de: "Bollywood."
Jag mötte många utlänningar,
inklusive media, när vi lanserade filmer.
Och de kallade mig vd:n för Indiens Warner Bros.
VD, YASH RAJ FILMS 2000-2009
Det var dit YRF hade nått.
Kännedomen om det här varumärket.
Därför är det multinationella företag som bestämmer:
"Finns det en möjlighet här?"
Och det blev en guldrusch.
Sony Pictures kom in för att bygga…
Första gången en Hollywoodstudio faktiskt producerade en hindifilm.
Warner gjorde Chandni Chowk to China.
WARNER PRESENTERAR BOLLYWOOD KUNG FU TRAILER
Gud vet vem som godkände manusen för de var hemska.
Men de ville vara med i matchen.
Jag minns när vi hade Slumdog Millionaires premiär…
SKÅDESPELARE
…på kortet stod det: "Anil Kapoor och Fox bjuder in alla."
Så de kom bara in.
Vi var ganska glada när jag hörde 20th Century Fox…
SKÅDESPELARE
…för alla ville göra film för sådana bolag,
men vi insåg inte hotet och hur farligt det kunde vara.
REGISSÖR OCH PRODUCENT
Det gavs mycket pengar till huvudrollsinnehavare, filmare och projekt
så allt styrdes liksom av dem
genom sättet de styrde marknaden.
Jag visste att det oroade Adi.
Jag ska vara ärlig,
många av dem kontaktade YRF för att gå samman med YRF.
Problemet var att Adi inte gärna gick med på det
eftersom det är ett övertagande.
Folk vill berätta hur filmer ska göras,
Adi vill inte bli tillsagd.
Sanningen är att det spelar roll vem som berättar ens historia.
Något av det viktigaste för Adi var att vi skulle berätta våra historier.
Vi borde berätta våra egna historier.
Efter liberaliseringen på 90-talet
kom många multinationella företag in.
Indien är en favorit bland multi- nationella företag som söker fusioner.
Många ingår allianser med indiska företag.
Jag fick en känsla av att det även skulle hända inom filmbranschen.
Och studiomodellen skulle förmodligen komma till Indien.
Och om det hände, skulle vilket filmbolag som helst,
även ett så välkänt som vårt, så småningom arbeta för studiorna.
REGISSÖR OCH PRODUCENT
ORDFÖRANDE OCH VD, YASH RAJ FILMS
Min pappa var en väldigt indisk, konservativ man.
Han förstod inte. Han sa: "Vill du bygga en studio?"
Jag sa: "Nej, det vill jag också göra, men det är bara en byggnad."
Vi måste kontrollera våra distributionsberöringspunkter.
Och innan filmbolagen kommer in…
BILJETTUTLÄMNING
…vill jag vi är en studio så att de inte kommer och köper ut oss,
utan ser oss som jämlikar.
Jag ville lyfta hela processen med filmskapande.
Jag ville lyfta hela branschen.
Jag ville att folk skulle se oss
inte bara som cirkusartister, utan seriösa företagsledare.
En dag ringde Yashji mig.
"Vakil, vi måste bygga en studio."
F.D. EXEKUTIV PRODUCENT, YASH RAJ FILMS
Jag sa: "Jag ska titta på det."
Jag gjorde det och sa: "Det är inte ekonomiskt lönsamt."
Han sa: "Lönsamt eller inte,
jag vill bygga studion och ge den till Adi."
När Yashji och Adi först berättade att de byggde studion…
SKÅDESPELARE
…tänkte jag: "Allvarligt?"
Jag var orolig för Yashji och Adi. Jag tänkte:
"De investerar så mycket pengar i den.
Är det ens ekonomiskt genomförbart att ha något sånt här?"
Jag tror inte ens de visste om de skulle få tillbaka pengarna.
Jag var inte nervös,
eftersom jag inte spenderade mina pengar.
Yashji sa till mig: "Bygg den bästa möjliga studion."
Jag ska berätta varför det inte störde mig.
Det är för att för mig,
även om allt misslyckas och vi kan bygga den här studion
med min pappas namn på,
så har vi åtminstone skapat
ett monument som symboliserar vad han gjorde.
Jag tycker att det är ovärderligt.
Så vilket pris som helst är okej.
När vi började bygga studion
var idén bara en dröm,
bokstavligen som Drömmarnas fält.
Om du bygger den, kommer de.
KONSTNÄR
2005 YRF STUDIO ÖPPNAR
Vi var så glada när studion öppnade.
Du anar inte.
2005 flyttade vi alla hit.
Och vi hade en stor tillställning
där min fars storebror, mr B.R. Chopra kom.
Det var en underbar tid för när folk först såg
vad vi hade gjort här,
förundrades alla över det.
I början av 2000-talet…
VD, YASH RAJ FILMS
…när vi skapade den här anläggningen,
då jag var studiochef,
var jag värd för många som kom för att se den.
-Hur är läget? -Hur mår du?
SKÅDESPELARE
Och alla som kom till Indien från Hollywood,
till exempel, ville komma och se vad som hade skapats.
Man visade dem runt och alla blev förbluffade…
MUSIKER
…för att många tyckte
den var bättre än många anläggningar i Burbank eller LA.
Det är fantastiskt. Vi är glada att vi kom hit.
Jag ville göra det väldigt offentligt.
Ge information till filmtidningar och allt.
Adi sa: "Nej, det här är för oss."
Så i princip byggdes den här studion för honom.
Det fanns en tid då det var en saga.
YASH RAJ FILMS ÄR PÅ FRAMMARSCH.
OCH NU BLIR DE MÄSTARE AV POPCORNUNDERHÅLLARE OCKSÅ.
En rad filmer efter varandra fick allt större framgång.
I vår bransch var det som om YRF inte kunde göra något fel.
Jag minns att jag blev intervjuad och journalisten sa:
"Din bror har guldfingrar."
SKÅDESPELARE OCH PRODUCENT, SON TILL YASH CHOPRA
Jag sa: "Hoppas det fortsätter."
När insåg du att det skulle ske?
Det var inte något specifikt ögonblick
då jag såg saker och ting börja gå utför.
Det var mer gradvis.
Den stora oron på den tiden var min mammas hälsa.
Den var inte bra.
Hon diagnostiserades med cancer.
Och det var då min far började ta ett steg tillbaka.
Vi visste att det var en stor sak
som hindrade oss från att verkligen ha
den där sagokänslan som världen såg.
Det var då min pappa och jag började skapa
vår egen relation, för han behövde någon att prata med.
Min bror var så upptagen med jobbet då.
Så han brukade sitta med mig och säga: "Jag är rädd."
Min pappa och jag hade bokstavligen ett syskonförhållande.
Och min bror var som pappan.
Min far och jag brukade berätta hemligheter för varandra
som: "Säg inget till Adi, men jag gjorde det här", du vet?
Vid en tidpunkt var det
som om Adi blev pappa till oss båda.
Så 2004 var en stor höjdpunkt.
År 2005 och 2006 befäste
att vi inte kunde göra något fel.
Sedan kom 2007 och vi började liksom tappa greppet.
Vi gjorde några filmer som blev mindre framgångsrika.
Vår ekonomiska situation var inte lysande.
Jag var deprimerad.
Jag kände: "Varför fungerar inte min instinkt?
Var det här den enda chansen jag fick?"
Jag insåg att jag måste regissera en film.
Jag hade inte regisserat på sju år, för jag var så uppslukad.
Jag ville inte regissera på det humöret.
Jag ville…
När jag skulle regissera ville jag göra det
under bättre omständigheter.
Jag insåg att jag behövde ge företaget
en riktigt stor, framgångsrik film,
och att jag nog måste göra den själv.
Det är som Gud skapt dem för varandra
Jag åkte till London i ungefär två veckor
för att skriva.
Jag hade ett litet frö till en idé.
RAB NE BANA DI JODI (2008) REGI: ADITYA CHOPRA
Det var en berättelse om en man som har ett arrangerat äktenskap
med en ung tjej, och han är inte särskilt cool.
Och hon är…
Hon ville helst inte gifta sig med honom,
och det är hans kärlekshistoria.
Han vill vinna henne. Han älskar henne verkligen.
Och han skapar en alternativ persona för att charma henne.
Han skulle spelas av samma skådespelare.
Allas problem var: "Hur skulle hon inte känna igen honom?"
Så filmen kommer inte att fungera.
Hjälte!
Hej. Jag heter Taani.
-Och jag är din hjälte. -Vad?
Jag minns att jag ringde Shah Rukh bokstavligen från London och sa:
"Jag har skrivit klart manuset och vill börja om tre månader.
Är du tillgänglig?"
Han skulle vara med i en film som precis blivit nerlagd.
"Filmen blir inte av. Jag är med."
Jag var bara 19 när jag fick rollen.
Min första film.
Adi ville inte att någon skulle veta att jag var hade huvudrollen.
Så allt var hemligt.
SKÅDESPELERSKA
På kontoret fick ingen berätta för varandra.
Det var en så stor hemlighet.
Och Adi sa till mig:
"Du får inte berätta för någon. Inte ens dina föräldrar."
Jag sa: "Jag måste berätta för mina föräldrar.
Jag bor med mamma. Hur kan jag inte berätta?"
Det året var personligt och professionellt
det tuffaste året i mitt liv.
Jag var under mycket press hela tiden.
Men konstigt nog, när jag kom till inspelningsplatsen av Rab Ne,
var det som att en energi förde bort allting.
Jag brukade bara vara glad.
För världen är jag lantis Utan ett bekymmer
Innan filmen kunde komma ut…
…hände 26/11.
På onsdagskvällen den 26 november 2008,
var Indiens finanscentrum Mumbai,
under ihållande attack av tio beväpnade män.
Under de 60 timmar som följde,
utspelade sig ett äkta actiondrama på tv-skärmar över hela världen.
9 AV 10 TERRORISTER DÖDADES
Folk har kunnat lämna hotellet och det är underbara nyheter för familjer.
Okej.
Ner. Ner!
TAJ MAHAL HOTELL UNDER ATTACK
Terroristbelägringen i Mumbai är över,
men konsekvenserna kommer kännas under lång tid framöver.
Mark Phillips har historien.
Staden var som lamslagen.
Rab Ne skulle komma ut den 12 december.
Bokstavligen två veckor senare.
RAB NE BANA DI JODI MANUS & REGI AV ADITYA CHOPRA
Så många människor
inom företaget, även externt, sa: "Flytta fram filmen."
Jag tror verkligen att det finns något andligt på spel här.
Jag tror filmen kommer gå bra.
Och ännu viktigare, jag tror att människor
kommer vilja se filmen. De vill vara lyckliga.
De kommer vilja ha en livsbejakande, må-bra-film.
Jag ska ta risken.
Och jag tänker inte ändra datumet.
RAB NE… ÄNTLIGEN JUBEL FÖR YASH RAJ FILMS
Det kom också från min medfödda känsla av tilltro…
SRK:S KARISMA GÖR UNDER NÄR RAB NE… SLÅR ALLA REKORD
…till folket i detta land.
Inget kan skrämma indier.
Vi är motståndskraftiga människor.
Den gick riktig bra, och vi var typ…
Vi var okej.
Jag tror det finns mycket stolthet
i vad vi alla har uppnått med YRF.
Idag är mina beslut mer rätt än fel.
Kanske inte imorgon.
Jag har kanske inte den bästa idén av alla.
Jag kanske inte gör de bästa filmerna.
Jag kanske gör fler dåliga än bra filmer.
Säg aldrig att jag älskar dig Säg aldrig je t'aime
BEFIKRE (2016) REGI: ADITYA CHOPRA
När min film Befikre inte gick bra
krossades mitt hjärta lite,
eller ganska länge.
Förmodligen tills nu, finns den i ett litet hörn,
och skaver lite.
Och tagning!
Det var en film som var med mig länge.
Och jag ville göra en riktigt lättsam film
som inte har den indiska filmens grundpelare.
Och jag trodde att vi inte gör romantiska komedier.
I Indien gör vi kärlekshistorier.
Jag tror att vi är vänner nu.
Och jag sa: "Jag tror att Indien är redo för…"
Vänner?
"…en historia som inte har en stark känslomässig kärna."
Som är rolig och lättsam.
För att fira glädjen att gå vidare,
här är vi, ett år senare, och säger "hejdå" med stil.
Låt oss fira vår uppbrottsdag.
Åh, jösses!
Och genom det,
ville jag visa en väldigt frigjord indisk tjej.
Vill vi bo tillsammans?
Absolut.
Som andra ocoola par
kallar vi varandra löjliga namn som "raring, sötnos"?
Aldrig.
Vi säger inte "jag älskar dig" till varandra.
För det blir känslomässigt. Slut på det roliga.
Perfekt.
Jag trodde att Indien var redo för det.
Jag trodde…
Jag känner bara att de förmodligen inte var redo för det från mig.
Aditya Chopra har alltid varit bekvämast
när han korsar de två världarna.
Traditionellt och modernt.
Vare sig det är Dilwale Dulhania Le Jayenge, eller Mohabbatein…
…Rab Ne Bana Di Jodi.
Nu kräver publiken något annat av honom.
Landet blir yngre och yngre
och Aditya Chopra är inte så ung längre.
BEFIKRE DE SOM VÅGAR ÄLSKA
Vid den tiden tänkte jag verkligen på
vad som händer med YRF efter mig.
Jag behöver skapa enskilda kreativa producenter
som har YRF:s etos, men som har sin egen röst,
vilket inte nödvändigtvis måste vara min röst.
Jag har assisterat på tre filmer med YRF.
REGISSÖR OCH PRODUCENT
Fanaa och Aaja Nachle, sedan gjorde jag Rab Ne Bana Di Jodi.
Så småningom regisserade jag min allra första film,
Band Baaja Baaraat.
Väldigt annorlunda.
Båda sitter och utbyter blickar.
Så under ett samtal med Adi i förbifarten,
sa jag till honom: "Det finns en som skriver ett manus."
DUM LAGA KE HAISHA MANUS: SHARAT KATARIYA
"Vill du se det? Det är en liten film, kanske…"
Han sa: "Ge mig det."
Jag läste det, och blev imponerad av det.
Jag sa att jag måste göra filmen.
Nästa dag kom han tillbaka och sa: "Gillar du det verkligen?"
Jag sa: "Ja. Du kan väl producera den?"
Och jag sa: "Allvarligt?"
Jag hade inga sådana planer.
Det är så Dum Laga Ke Haisha blev till.
REGI: SHARAT KATARIYA PRODUCERAD AV: MANEESH SHARMA
Jag sa: "Jag kan inte den här världen tillräckligt bra
för att kreativt producera den.
Men jag tror att du kommer att vara utmärkt.
Jag lägger ansvaret för den här filmen på dina axlar."
Så jag hade det fantastiska jobbet att hitta huvudrollsinnehavaren.
Mitt enda jobb var att träffa en massa talanger varje dag.
Och jag sa till Maneesh: "Du har redan tjejen."
Hur vill du börja?
Vill du göra Jab We Met först?
Ja.
Jag har alltid velat bli skådespelerska.
Men hela…
Jag sa inte till någon att jag ville bli skådespelerska.
Det var som en djup, mörk hemlighet.
Jag fick bra betalt, jag var väldigt bra på det jag gjorde.
SKÅDESPELERSKA
Jag hade blivit en väl integrerad del av filmsystemet.
Självklart var Bhumi, som var min assistent, väldigt rädd för mig
och skulle aldrig provspela för mig.
ROLLBESÄTTARE, YASH RAJ FILMS
Hon sa alltid: "Lämna rummet."
Så jag kom på överraskningsbesök och alla försökte… Jag sa:
"Vad är det? Provspelar Bhumi?"
Jag reser inte ensam med tåg för första gången.
Dörren var lite öppen och jag såg henne,
hon höll i kameran
och hon gav fyra olika personers signaler.
Herregud. För mycket. Gick över gränsen idag.
Jag sa till Adi: "Bhumi är en bra skådespelerska",
och han skrattade.
För hon var en fyllig liten, typ: "Adi sir."
En lustig brud.
Sen fick jag in henne på ett gym, och sa: "Gå ner i vikt.
Du borde verkligen…"
Så hon började göra det.
Det var då Adi ringde mig och sa:
"Säkert att Bhumi kan agera?"
Och jag sa: "Jag satsar min karriär på det."
Han sa: "Okej, det finns en film
som kräver en överviktig tjej."
Jag sa: "Bhumi, lämna gymmet, börja äta nu."
-Vad hände? -Mamma, min sari lossnar.
Du ska fästa den med en nål. Du lyssnar inte på mig. Håll den här.
Dum Laga Ke Haisha utspelar sig i Haridwar 1995.
Håll andan.
Filmen börjar med en ung, vilsen man
som har fuffens för sig, som heter Prem.
Jag tycker pojken och flickan borde presentera sig.
Absolut.
Hans föräldrar gifter bort honom med en tjock kvinna som heter Sandhya.
Prem är inte alls attraherad av Sandhya.
Såg du hennes storlek, mamma? Enorm.
Enorm?
Du är ingen filmstjärna, din gymnasieavhoppare!
Och det faktum att hon inte är konventionellt snygg
ökar hans osäkerhet ytterligare.
Inte en karl som ser gammal och grinig ut
Är det din brud?
Han är en man Som behärskar hushållssysslor
Jag debuterade som en överviktig hjältinna,
som är ovanligt i Indien,
i en kärlekshistoria. Det var första gången.
Han kallade mig fet ko och andra saker, mamma.
-Och? Är du inte en fet ko? -Håll tyst!
Det var så många som kontaktade mig
och sa till mig: "Det känns som att du berättar vår historia."
Många blev förvånade över
att den typen av film gjordes här i studion.
SKÅDESPELARE
En fet fru och en förlorarkille.
Men det som jag och alla andra YRF-hjältinnor hade gemensamt
var att vi var väldigt självsäkra.
Vi hade mycket självförtroende.
Och vi stod för det som var rätt.
Sov med Sandhya en natt…
-Lyssna. -…så vet du hur helvetet är.
Han är blåslagen också, ser du.
Titta bara.
Det Dum Laga Ke gav mig var en möjlighet att göra
Maneesh till kreativ producent,
vilket var något jag ville börja göra.
Skapa andra kreativa producenter förutom mig själv.
Så att det inte bara är min kreativitet
som laddar denna studio.
Och jag funderade på: "Hur institutionaliserar jag kreativitet?"
Som skådis, om jag måste vara 100 dagar på en inspelningsplats
är jag hellre på en Yash Chopra-inspelning än någon annans.
För att arbeta med Yash Chopra är den ultimata…
SKÅDESPELARE
…lyckan.
Ärligt talat, han är yngre än Adi på inspelningarna.
Mycket mer energi.
SKAPANDET AV DIL TO PAGAL HAI
Farbror Yash var alltid mycket sällskaplig, kärleksfull.
Jag älskade att besöka honom för det var inte som att träffa
en allvarlig filmproducent.
Det var som att träffa en riktigt faderlig man som gav mig råd.
Han drog de roligaste skämten.
SKÅDESPELERSKA
Riktigt dumma skämt, buskis.
Väldigt energisk på inspelningsplatsen. Ropar och skriker glatt.
Yash Chopra är den mest högljudda på inspelningsplatsen.
Redo?
Gör klart där bakom.
Han brukade ge en en känsla av vad han vill ha.
Flickan går därifrån.
SKÅDESPELERSKA
Borde vara en väldigt glad grej eller söt, romantisk.
Han skapade en sådan atmosfär inte bara med skådespelarna, med alla.
Från ljuskillen till kameramännen.
De ville alla göra sitt bästa.
Tagning.
Han tittade aldrig på skärmen.
Han befann sig bredvid kameran eller framför dig.
Ibland sa kamerakillen…
SKÅDESPELERSKA
"Yashji, förlåt, lite… Du syns i bild."
Halva tiden förstod jag inte vad han sa.
SKÅDESPELARE
Han hade en tendens att prata jättefort.
Jättefort. Rasande fort.
"Gör så här."
"Gör sådär."
Han skulle bara…
"Vad sa han just?"
Folk på inspelningarna vände sig om och sa: "Vad säger de?"
Shah Rukh brukade säga:
"Säg bara ja. Jag ska berätta vad han menar."
Min far kom från en helt annan stil av filmskapande
än min bror.
Hans etos och filosofi av filmskapande var inte alls korporativt.
På hans tid hände allt under ett telefonsamtal.
Det skulle hända om några dagar.
Företagsstrukturen var inte riktigt där.
Finansieringen var helt annorlunda.
Man hade en vän som investerade lite pengar.
Eller så investerade man sina egna pengar och gjorde en film.
Din fru eller skådespelarens fru
gjorde kostymerna eller kom på kostymerna för den.
Det var en mamma-och-pappa-show.
Hela moderniseringsprocessen
var han inte särskilt glad över.
Han föredrog den äldre stilen av filmskapande,
där alla bidrog, alla var en familj.
Han sa: "Vad finns det inom filmskapande idag?"
YASH CHOPRAS FRU
"Han kommer att göra det här, och det där.
Vad ska regissören göra?"
Jag ska hämta kostymerna och det finns en annan regiassistent,
som säger: "Jag hämtar kostymerna åt dig."
Jag vill läsa och någon säger: "Nej, vi förbereder dem."
MANUSFÖRFATTARE
Han säger: "Så vem gör filmen? Du eller jag?"
Jag kommer ihåg att han hade börjat prata mer.
"Jag gör ingen mer film, det här är min sista."
JAB TAK HAI JAAN (2012) - REGI: YASH CHOPRA - PRODUCERAD AV: ADITYA CHOPRA
Är detta samma major Samar Anand som har rekordet
för flest antal desarmerade bomber?
Ja, 97 bomber.
Jab Tak Hai Jaan var en film
som jag valde istället för en annan film.
"Om Yashji gör en film ska jag vara med i den."
-Singh, öppna marknaden. -Okej, sir.
Hans passion för att göra Jab Tak Hai Jaan
var som en nybörjare som gör sin första film.
Man kunde se Yashjis glädje
i att vara på inspelningen och filma.
Han satt med filmteamet, åt med dem,
var först på plats på morgonen och den sista som gick.
Jag gör inte många filmer, men när Adi kom sa jag: "Vi måste göra den här."
Det var så förtjusande att arbeta med honom.
Naturligtvis hade vi alla åldrats.
Vad gör du?
Och…
Jag kom dit, vi filmade.
Och när tagningen var klar…
SKÅDESPELARE
…och våra blickar möttes, Yashjis och min,
var Yashji tårögd, och jag med.
Vi såg på varandra,
och det blev en sådan återblick av liknande ögonblick.
Vi filmade i Ladakh under riktigt svåra förhållanden.
Han var coolast av oss. Jag höll på att huttra ihjäl.
Vi hade 18-, 19-åringar, assistenter som blev sjuka.
Och här var den här 80-årige mannen som bara stod där.
Vissa människor ville hjälpa honom att klättra upp på berget och gå ner.
Han sa: "Nej. Jag vill inte ha hjälp.
Ni kan lyfta mig när jag är död."
Han var alltid likadan.
Jag gjorde en scen i Kashmir, men han kom och sa:
"Din film är färdig."
"Vad säger du?"
"Det är den sista scenen. Filmen är färdig."
Och han blev väldigt känslosam.
Sedan började han gråta.
Han sa: "Det här kan vara vår sista scen." Jag sa: "Varför?"
Han sa: "Det finns inga fler scener kvar för dig."
Jag sa: "Ja, men vi gör nästa."
"Det här är den sista… sista scenen."
Jag tror att han hade bestämt sig
att det skulle bli hans sista resa,
men han sa inget till nån.
För han visste att alla skulle avråda honom.
Jag skulle vilja fråga dig, när kommer nästa film? Och…
När ringer du mig nästa gång för att börja spela in?
Du har redan datumen, säg bara vem hjältinnan är,
jag hör historien från Adi.
När är nästa?
Det har varit en fantastisk upplevelse och jag skulle vilja göra det igen.
2012 YASH CHOPRAS SISTA INTERVJU
Shah Rukh, jag tillbringade aldrig mitt liv framför en räkneapparat.
Aldrig levt ett uträknat liv.
Jag fortsatte att bölja som vinden, eller havet, varthelst Gud tog mig.
Jag ägnade livet åt att lyssna på mitt hjärta.
När mitt hjärta säger något, bryr jag mig inte om vad folk säger.
Mitt hjärta säger att jag har fått nog.
Jag kommer inte att regissera någon film efter Jab Tak Hai Jaan.
Jag visste inget innan dess.
Jag sa väldigt högt i den intervjun: "Vad?"
Och han tittade på mig och log.
Det jag minns mest av min tid med Yash Chopra
är de sista tio åren som jag tillbringade med honom.
När jag var i Mumbai…
SKÅDESPELARE
…åt jag frukost med honom varje morgon.
Han öppnade sitt hjärta för mig
och lät mig att se hans glädje, hans lycka,
hans stolthet över Adi, hans kärlek till Uday,
hans kärlek till Pam.
Efter en viss ålder,
finns en viss mängd ensamhet som smyger sig på.
Och den ensamheten har ingenting att göra med hur världen behandlar en.
…ett mycket lyckligt, fridfullt och långt liv,
och grattis på födelsedagen, mr Bachchan.
Det var Amitjis födelsedag…
Grattis på 70-årsdagen.
…jag skulle krama Yashji.
Han huttrade. Han hade feber.
Han sa: "Den här tillställningen är försenad. Du har kommit nu."
Jag sa: "Jag kom från inspelningen."
Han sa: "Jag har feber."
Sen gick jag och åt middag och allt.
Nästa kväll var han på sjukhuset.
När min far låg på sjukhus,
filmade jag för Dhoom:3 i Chicago.
Och jag ringde min bror.
"Han har åkt till sjukhuset, men oroa dig inte."
Han försökte få mig att inte oroa mig för det.
Jag visste inte hur allvarligt det var.
Adi sa: "Nej, det är okej.
Vi tar honom till sjukhuset för säkerhets skull."
Jag minns att jag en natt hade en dröm
att min far var här i studion
och sitter i en helsvart kostym,
och jag är bredvid honom, och han säger: "Varför är du inte här?"
Jag gick upp mitt i natten och insåg att något var fel,
min bror förringar det.
Filmskaparen Yash Chopra har varit inlagd sedan i lördags
efter att ha diagnostiserats med denguefeber.
Han kände sig lite dålig den 11 oktober.
Jag hörde att han var inlagd på sjukhus.
Jag hörde att det var denguefeber, Adi sa: "Kom inte nu.
Jag vill inte göra det till en stor grej." Jag förstod.
Den 21 oktober satt jag ensam på mitt kontor.
Jag bara ringde och Pam svarade.
Jag sa: "Pam, hur mår farbror Yash?"
Och hennes röst brast.
Hon sa: "Det är inte bra, Karan. Kom nu."
Och bara några dagar efter det…
SKÅDESPELERSKA
Det är…
Jösses, det är inte trevlig att minnas.
När vi hörde det, kom vi alla ner till studion
dit hans kropp fördes från sjukhuset,
och hela branschen var här, i atriumet på nedervåningen.
Den dagen grät jag mycket. Mycket.
I krematoriet sa jag till Shah Rukh: "Jag förlorade min far."
Han sa: "Du är inte ensam. Till och med jag har förlorat min far."
Han sa det. Han såg också på honom som en fadersfigur.
Han var limmet som höll ihop familjen och studion.
Vad är Yash Raj Films utan Yash?
SKÅDESPELERSKA, ADITYA CHOPRAS HUSTRU
Det var förödande för det hände så plötsligt.
Och det faktum att han inte ens hade sett det första kopian av filmen…
Och hör på,
be inte om någonting.
Älska mig bara.
För glöm att en bomb…
…eller ens Gud kan stoppa mig från att komma tillbaka.
Jag vet.
Jag ska säga att ärligt talat
hade jag lovat mig själv att inte gråta.
Men när jag såg filmen, under de sista 15 minuterna,
grät jag.
Sedan kom Adi, gamla goda Adi, till mig och sa:
"Hör på, mamma, pappa sa alltid: 'Jag kommer att dö med skorna på.'"
Det var hans grej. Inte en eller två gånger, varje dag,
sa han: "Mitt ideala sätt att dö på är med skorna på",
och det var precis det som hände.
YASH CHOPRA - 50 ÅR AV INDISK FILM
Min tröst var
att min far aldrig upplevde någon ålderdom.
Så hans bortgång,
som jag känner varje dag,
stör mig inte.
Jag tror att han levde ett fullkomligt liv.
Jag tycker att han lyckades med allt en man kan uppnå under en livstid.
Det skulle ha varit själviskt
att vilja ha honom kvar.
Han har gjort sitt jobb.
Han har tagit hand om oss, han har gett oss allt, han är klar.
Släpp honom.
Jag tror att Adi saknar sin pappa varje dag, som vi alla.
Men jag tror att det knäckte Uday på sätt som jag inte kan uttrycka.
Jag drömmer mycket om honom.
Och alltid samma dröm,
att jag pratar med min far vid något tillfälle,
vi har det bra tillsammans.
Vi kanske äter något,
eller så sitter vi någonstans och skrattar, skämtar och sen plötsligt
inser jag att han inte lever.
Vi hade en fantastisk relation ända tills han gick bort.
Det var det bästa förhållandet jag någonsin haft.
Så, ja, jag saknar honom oerhört mycket.
Och jag tänker mycket på honom.
2012 PREMIÄR AV JAB TAK HAI JAAN
Det är inte lätt att ha en 50-årig karriär
och verkligen vara på toppen.
Hans första film blev en hit och det blev hans sista film också.
Hans första film gjordes 1959, hans sista film 2012.
Vill du säga något?
De ovanliga historierna jag har berättat
Mina glada och sorgliga drömmar
Mina sånger, vissa melodiösa, andra inte
Mina karaktärer, vissa bra, andra inte
Alla dessa är mina, och jag finns i dem
Glöm dem bara inte
Glöm mig inte
Så länge ni lever
Så länge ni andas
Mina damer och herrar…
…ett privilegium, en ära,
och tack, Yashji, för att du är så snäll mot oss. Välsigne dig.
Efter att min far gick bort,
kände jag att det var många som kände ett tomrum.
Och jag insåg
att de ville att jag skulle fylla det tomrummet.
Jag är väldigt annorlunda än min far.
Jag är inte så social, jag har faktiskt inte jobbat på det.
Jag har inte de där relationerna.
Jag vet inte om jag har den färdigheten.
Och jag kan ju inte vara han.
Det är inte möjligt.
Men jag måste jobba mer med mig själv
för att representera honom.
Och jag är tillgänglig
för dem som verkligen behöver mig.
Är det den svåraste delen av hans arv att upprätthålla?
Ja, jag känner hela tiden att det är hans sätt
att säga till mig att:
"Okej, grabben, nu ska jag se till
att du ger dig ut där."
Så, ja, det är tufft. Men jag jobbar på det.
Jag känner att han vill att jag ska göra det,
och jag säger till honom: "Ja, pappa, jag ska."
Jag tror på min egen resa, jag har aldrig haft
en lika stor passion som min bror och min far hade.
Det var något som kom mycket senare i livet…
Vid tiden då min far gick bort,
höll jag själv på att förändras.
Inte bara känslomässigt, utan även i min karriär.
Jag ville göra något annorlunda.
Otroliga stunder mellan nu och då
på röda mattan här för den 67:e filmfestivalen i Cannes…
Jag startade ett produktionsbolag i LA som heter YRF Entertainment.
YASH RAJ FILMS LANSERAR HOLLYWOOD-BASERADE YRF ENTERTAINMENT
Han är väldigt internationell i sitt tänkande.
På den tiden brukade han…
Mycket exponering för Hollywood, amerikansk tv.
Han skulle vara duktig på det.
Jag sa: "Det här kan vara din bebis,
du driver det och bestämmer hur du ska gå till väga…"
Han blev jätteglad.
Den här filmen har en fransk regissör.
Ett internationellt projekt. Uday Chopra också, medproducenten…
Jag visste att jag alltid skulle stå i skuggan av min far och bror.
Det blir väldigt svårt för mig att undkomma det.
Här fanns en chans att göra det,
och den framgång jag än får
är min,
och jag kan skapa en egen identitet genom att göra det här.
Har du uppnått det du ville?
Femtio procent.
Jag är halvvägs.
Det finns många saker som jag har planerat…
Skapa någon sorts internationell närvaro
för YRF i Hollywood.
En annan dröm var att få Broadway i Indien.
En temapark var en stor dröm för mig. Det är det fortfarande.
Jag trodde att vi skulle ha åstadkommit det nu, men nej.
Vi har inte ens skrapat på ytan.
Och…
Jag tror att YRF skulle kunna göra det.
Yashji berättade en gång
att hela hans livs besparingar gick till att bygga studion.
Det behövdes inte.
Det finns bättre saker att göra med pengarna.
Han sa: "Jag har alltid velat ha en egen studio
dit unga människor skulle kunna komma,
och regiassistenterna skulle bli regissörer,
och göra egna filmer. Den skulle vara helt isolerad
från branschens hårdhet och tumult."
Ett naturligt uttryck…
Jag tror att det är något som Yashji drömde om
och som Adi har gjort till ett väloljat maskineri.
Så det är en oas.
Det är en väldigt speciell plats på grund av det.
Det är ett mycket professionellt bolag
med en vänlig gemenskap.
Så på det sättet jobbar Adi på ungefär samma sätt.
"Det här är de vi är, det här är vad vi är här för att göra."
Och…
"Vi kommer att arbeta tills vi dör."
Det kommer jag också att göra. Så…
Stjärnor fyller mina fickor
Medan himlen ligger tom
Solljus värmer mina händer
Medan världen darrar
Jublar min själ
Mitt hjärta säger åt mig att fira
Denna
Kyss
Stjärnor fyller mina fickor
Medan himlen ligger tom
Solljus värmer mina händer
Medan världen darrar
Jublar min själ
Mitt hjärta säger åt mig att fira
Denna
Kyss
Stjärnor fyller mina fickor
Medan himlen ligger tom
Solljus värmer mina händer
Medan världen darrar
Stjärnor fyller mina fickor
Denna kyss
Undertexter: Z.J.