Napříč Asií se dva nejinteligentnější živočišné druhy na světě…
snaží najít způsob, jak koexistovat.
My je bedlivě sledujeme…
ale oni nás také sledují a učí se.
Asijští sloni jsou mistry adaptace a přizpůsobují se nám,
zatímco my se jim snažíme porozumět a poznat jejich tajemství.
TAJEMSTVÍ SLONŮ
ASIE
Sloni odešli z Afriky před více než dvěma miliony lety,
dlouho před poslední dobou ledovou, aby si našli nový domov.
Tito odvěcí poutníci se nakonec rozšířili po téměř celé jižní Asii.
Dr. Paula Kahumbuová pátrá na bornejské řece Kinabatangan
po těch nejmenších a nejvzácnějších.
Odbornice na slona afrického
je tu, aby viděla, jak se bornejský slon, známý také jako trpasličí,
adaptuje na své rychle se měnící prostředí.
Vidím stopy. Vidím hodně stop.
Podívejte!
Já ty slony nevidím. Jen je slyším.
Bornejští sloni jsou tak tajuplní.
Nebyli téměř zkoumáni.
Jsou v tolika směrech neobvyklí. V tom, jak vypadají, čím se vyznačují, kde žijí.
Z řeky vidíte jen panenský deštný les.
Ale to je iluze. Jen po pár metrech
se les promění na plantáže palmy olejné…
a ty se táhnou, kam oko dohlédne.
Palmový olej je ve všem, od sušenek přes zmrzlinu,
zubní pastu, až po prací prostředky.
Jeho výroba je levná, ale divoká příroda platí vysokou cenu.
Zvířata, jako je orangutan, jsou kvůli kácení pralesů
na pokraji vyhynutí.
Sloni jsou také zranitelní.
Zbývá jich pouhých 1 500.
Jejich migrační trasy byly zúženy, takže teď musí používat břehy řek
pro své putování.
A přeplavovat řeky, aby našli potravu.
Právě jsme tu slyšeli zatroubit slona.
Jejda. Jsou tady.
Myslím, že jde k vodě.
Zdá se, že sloni jsou všude kolem nás.
To je tak vzrušující. Sloni jsou tady, tamhle.
Plavou na druhý břeh!
To je neuvěřitelné. Tolik těch vzácných slonů.
Není to jen jedna rodina. Vypadá to jako několik rodin pohromadě,
plavou na druhý břeh v jedné obrovské skupině.
Napočítala jsem jich už přes třicet.
Mláďata jdou rovnou pod hladinu, jsou úplně ponořená.
Velmi mě zaujala jejich narůžověle flekatá kůže.
Je to výsledek depigmentace.
A na konci chobotu mají jen jeden prstíkovitý výrůstek,
nikoli dva jako afričtí sloni.
Jelikož polovina jejich lesního domova již zmizela,
a zbytek se zmenšuje rychleji než kdekoliv jinde na planetě…
museli se bornejští sloni naučit přizpůsobit…
i když to znamená jít proti přirozeným instinktům.
Zvuky lesa byly nahrazeny hlukem
z jiného světa.
Pokaždé, když se kácí staré palmy a vysazují nové,
se sloni chopí příležitosti.
Jsou tam během několika sekund.
Jako by ty stroje slyšeli a jsou magnetem. Reagují jako Pavlovovi psi.
všichni tam běží, troubí, natěšení.
A velmi rychle tu vegetaci konzumují.
Jsou doslova pár metrů od pracujících strojů.
Je to neuvěřitelné.
Vršek té palmy má sladké jádro.
Takže se staly zdrojem koncentrované potravy.
Komunikují spolu tak hlasitě…
aby se slyšeli přes hluk všech těchto strojů.
Není to jen bizarní, vidět slony
libující si v takové blízkosti velice hlučných lidí,
je také docela tragické, že opustili svůj divoký způsob života.
Mláďata jsou tam se svými matkami.
Všechno sledují a učí se. A budou reagovat naprosto stejně.
Když uslyší stroje, budou vědět, že to znamená potravu.
Jsou neuvěřitelně přizpůsobiví,
nejen vůči přítomnosti lidí a nebezpečí, které jim může od lidí hrozit,
ale i vůči jejich měnícímu se prostředí.
Sloni jsou stejně chytří, ne-li chytřejší než my.
Asijský slon je natolik vzdálený od svého afrického bratrance,
jako jsme my od šimpanzů.
Jsou nejmenší ze všech slonů a mají kratší choboty
a delší ocasy.
Ale ze všech suchozemských savců mají největší mozek,
což se jim hodí,
neboť stále více přicházejí do kontaktu s námi.
SRÍ LANKA
Tento samec zažil v životě spoustu změn.
Má důvod být rozhněvaný.
Celý jeho svět se změnil.
Když byl malý, krajina kolem něj byla jeho hřištěm…
a spižírnou.
Teď je mu zapovězená.
Ví, že elektrické ploty jsou nebezpečné.
Někdy způsobí šok. Někdy zabíjejí.
Ale všechno ovoce, po němž prahne, je za ním.
A tak se vrátí pod rouškou tmy.
Je to tajná mise…
vyzrazená speciálními kamerami.
Má svoji vlastní verzi nočního vidění.
Čich tak jemný…
že jsou známy případy, kdy stáda vedli slepí sloni.
Pouze hlupáci spěchají bez rozmyslu.
Samci mohou být někdy samotáři.
Ale teď, když jsme zabrali dvě třetiny jejich přirozeného prostředí,
se sdružují do skupin…
kvůli bezpečnosti v zalidněných oblastech…
a aby podnikali nájezdy.
Je to velice riskantní strategie, ale co má tento slon s přáteli za lubem…
je vskutku pozoruhodné.
Jen málo zvířat umí používat nástroje,
ale on se naučil, že proti elektrickému plotu může použít dřevo, aby nedostal
elektrický šok.
Jakmile jsou uvnitř, jsou potichu.
Žádné kvičení, plácání ušima.
Veliké vazivové polštáře na jejich chodidlech fungují jako tlumiče.
Pětitunoví sloni proplouvají kolem…
neslyšně jako duchové…
Aby si nyní vychutnali ovoce svojí práce.
Naštěstí pro ně jsou to dnes v noci jen petardy.
Jedy, výbušniny a další smrtící prostředky zastrašování
zabijí na Srí Lance okolo 300 slonů ročně.
Takovéto interakce jsou stále častější,
jelikož silnice, pole a osídlení
zabírají v jihovýchodní Asii každoročně dalších 9 000 čtverečních kilometrů…
POZOR, TADY PŘECHÁZEJÍ SLONI
…a nutí tak slony ke stále těsnějšímu kontaktu s lidmi.
Aby přežili, naučili se předvídat lidské chování
a využívat tuto dovednost ke svému prospěchu.
THAJSKO
Thajská dálková silnice 3259
slouží k přepravě cukrové třtiny.
Tisíce farmářů po ní přepravují úrodu do rafinerie.
Ale tato silnice má výběrčího mýta.
Místní mu říkají „Don“.
A tohle je jeho teritorium.
Je mistrovský vyjednavač, vyhodnocuje riziko získání odměny…
aby dostal, co mu patří.
Don dokáže vyčenichat blížící se nákladní auto s dodávkou.
Pouhým čichem dokáže zjistit její velikost…
a zaměřuje se na auta s největším nákladem.
Je čas vybrat si své mýtné.
Osmdesát kilogramů surové cukrové třtiny
poskytne 70 000 kalorií, které potřebuje každý den.
Ale Don
není sám.
Přivedl s sebou mladší samce.
Kumpány…
aby jim ukázal, jak na to.
Sledují Donovu techniku.
On ví, že když nebudou příliš chamtiví…
řidiči mu zaplatí.
A na oplátku on, ani jeho pomocníci, nebudou chodit na jejich třtinová pole.
Sloni nás lidi pozorují a poznávají, a to jim pomohlo přežít
v krajině, jíž stále více dominuje člověk.
Ale z dlouhodobého hlediska může jejich budoucnost záviset na tom,
jak jim porozumíme my jako jednotlivcům.
Paula viděla, jak některé komunity v Africe
hrají pozitivní úlohu ve zmírňování konfliktů mezi lidmi a slony.
Ráda by zjistila, zda se podobné projekty realizují i tady na Borneu.
Pro mě je pozoruhodné, že na tomto kontinentu ještě žijí asijští sloni.
Je zde obrovský vývoj. Spousta půdy byla přeměněna pro lidské účely.
Je spousta situací, kdy lidé a sloni spolu přicházejí do kontaktu.
Problém je, že když lidé slonům ublíží, sloni si to pamatují.
Někdy začnou být agresivní a lidi napadat,
což může být pro lidi i slony smrtelně nebezpečné.
Bornejská bioložka Dr. Farina Othmanová
věří, že nejlepší cesta k porozumění mezi lidmi a slony je vzájemné sbližování.
Když jsem bornejské slony viděla poprvé,
pamatuji si, že jsem se s nimi cítila velmi spojená.
Pak jsem se rozhodla stát se hlasem slonů.
Tohle je Iman.
Iman znamená „víra“.
A obvykle je se svou skupinou.
Ale dnes se zřejmě rozhodla být sama a užívat vody.
Farina se se svým jedinečným přístupem stala sociální pracovnicí
a překladatelkou mezi jednotlivými slony a lidmi, kteří mezi nimi žijí.
Poznávám jejich povahu, a tak známe několik slonů,
kteří se snadno rozruší.
O jejich povaze a chování informujeme místní komunity,
aby byly lépe připraveny,
když se tito sloni přiblíží k jejich půdě nebo domovům.
Když porozumíte všem těm signálům, můžete se vyhnout neštěstí,
a oni si na vás zvyknou.
Dovolí vám, abyste je viděli, pozorovali je, byli s nimi.
Farinina práce je důkazem toho, jak hodnotné může být
mít někoho místního, kdo tyto slony studuje.
Někoho, kdo rozumí potřebám obou, zvířat i lidí.
Díky práci, jako je ta její, tu lidé začínají pohlížet na slony jinak,
dokonce provádějí změny, aby jim pomohli.
A koexistence se slony může být prospěšná pro obě strany.
INDIE
Když se navzájem lépe pochopíme a budeme naši půdu sdílet,
můžeme neuvěřitelně zlepšit život slonů i náš vlastní.
Asijští sloni chodí po indickém Západním Ghátu
již desítky tisíc let…
po trasách předávaných z generace na generaci.
Mladí i staří putují až 250 kilometrů na svoje sezónní pastviny.
Ale na tomto úseku jejich dlouhé cesty je pro ně málo potravy.
Co bylo kdysi lesem, je nyní téměř výlučně zemědělská půda.
Teplý a vlhký vzduch vytváří ideální podmínky pro pěstování čaje.
Ale pro slony jsou tyto svěží kopce
jako zelené pouště.
Čajovník obsahuje toxiny, které jej dělají hořkým a nechutným.
A tak sloni hladověli…
A někdy za sebou zanechali spoušť, když hledali potravu.
Dokud si toho farmáři nevšimli.
A nerozhodli se pro změnu.
Která měla obrovský efekt.
Přestali používat herbicidy na hubení plevele.
A místo toho nechali tu práci obstarat obří zahradníky.
Sloni nejenže zkonzumují plevel…
Zanechají po sobě i výživné hnojivo.
A protože nyní plevel likvidují přírodní cestou, nikoli chemicky,
čaj těchto farmářů je 100procentně organický…
a přátelský vůči slonům.
Sloni teď mají tolik potřebnou zastávku k odpočinku.
A možnost se nasytit.
Ze spolupráce…
mají užitek všichni.
S plnými břichy teď sloni pokračují v poslední etapě svého dlouhého putování.
Pro mnoho z nich je konečnou destinací les Kabini.
Rezervace o rozloze 400 čtverečních kilometrů.
A jedno z nejúžasnějších míst s divokou přírodou v Indii.
Každý rok se pod tímto zátopovým územím otevře přehrada.
Řeka se odvodní, a na dva měsíce je nahrazena…
svěží pastvinou…
čímž vzniká člověkem vytvořená sloní utopie.
Jedenkrát za rok
se rodiny mohou po dlouhém putování bezpečně spojit.
Obnovují se stará přátelství.
Navazují se nové známosti.
Prostor vytvořený lidmi…
jenž slonům poskytuje tolik potřebné útočiště.
Sloni a lidé se vyvíjeli společně.
Máme to v naší DNA. Cítíme to, když je vidíme.
A jejich řev, troubení a bručení cítíme hluboko v kostech.
Když si slony udržíme v našich životech a v těchto krajinách…
tak si zachováme část našich starodávných kultur a tradic…
protože tato zvířata nás učí něco o nás samých.
Překlad titulků: Miroslav Kokinda