I Asia finner to av verdens mest intelligente arter ...
ut hvordan de skal leve side om side.
Vi følger kanskje nøye med på dem ...
men de ser også på oss og lærer.
Tilpasningsmestere, asiatiske elefanter tilpasser seg oss
mens vi prøver å forstå dem og finne ut av deres hemmeligheter.
Elefanter forlot Afrika for mer enn to millioner år siden,
lenge før den siste istiden, på søken etter et nytt hjem.
Disse fortidsnomadene endte opp spredt over det meste av Sør-Asia.
Dr. Paula Kahumbu leter langs elven Kinabatangan på Borneo
etter de minste og mest sjeldne av dem.
Som en ekspert på afrikanske savanneelefanter,
er hun her for å se hvordan borneoelefanten,
også kjent som pygméelefant,
tilpasser seg det raskt skiftende miljøet.
Jeg kan se mange fotspor.
Se på det!
Jeg kan ikke se elefantene, bare høre dem.
Disse borneoelefantene er så mystiske.
Nesten ikke studert.
Den er uvanlig på så mange måter. Utseende, trekk, habitat.
Fra elva kan man bare se uberørt regnskog.
Men dette er en illusjon. Bare et par meter unna
blir skogen til oljepalmeplantasjer ...
og de strekker seg så langt øyet kan se.
Palmeolje finnes i alt fra kjeks til iskrem,
tannkrem til vaskemiddel.
Billig å produsere, men dyrelivet betaler en høy pris.
Dyr som orangutangen drives til utryddelse
når hjemmet deres i skogen hugges.
Elefantene er også sårbare.
Bare 1500 er igjen.
Migrasjonsrutene deres har blitt redusert, så nå må de bruke elvebankene
som veier.
Og svømme over elvene for å finne mat.
Vi hørte nettopp en elefant gi fra seg et trompetstøt.
Jøye meg. De er rett her inne.
Jeg tror den kommer ned til vannet.
Det ser ut til å være elefanter overalt.
Dette er så spennende. Det er elefanter her, der oppe.
Jøye meg, de krysser!
Det er utrolig. Så mange av disse sjeldne elefantene.
Det er ikke bare én familie. Det ser ut som flere familier sammen,
som krysser i en stor gruppe.
Jeg har telt over 30 individer allerede.
Babyene går rett under vann, helt nedsenket.
Det som virkelig slår meg, er den rosaflekkede huden deres.
Det er et resultat av depigmentering.
Og snabeltuppen deres har bare én av det vi kaller prehensil finger,
ikke to som den afrikanske elefanten.
Med halve hjemmet allerede borte,
og resten krymper raskere enn noe annet sted på planeten ...
har borneoelefanter måttet lære å tilpasse seg ...
selv om det betyr å gå mot sine naturlige instinkter.
Lyden av skog har blitt erstattet av støy
fra en annen verden.
Hver gang gamle palmer hugges ned og erstattes,
griper elefantene en mulighet.
Elefantene beveger seg på sekunder.
Det er som om de hører maskinene,
og det er en magnet. Det er som Pavlovs hunder,
de kommer løpende, med spente trompetstøt.
Og de spiser den vegetasjonen raskt.
De er bare noen meter unna maskinene mens de jobber.
Det er utrolig.
Palmetoppene har en søt kjerne.
Så de har blitt en kilde til konsentrert mat.
De kommuniserer med et veldig høyt volum ...
for å høre hverandre over maskinenes lyder.
Det er ikke bare bisart å se elefanter
trives så nær støyende menneskeatferd,
det er også ganske tragisk at de har overgitt sin ville levemåte.
Babyene er der med mødrene sine.
De ser alt og lærer.
Og de kommer til å ha nøyaktig samme reaksjon.
Når de hører maskinene vet de det betyr mat.
De er utrolig tilpasningsdyktige,
ikke bare til menneskers tilstedeværelse og farene
de kan møte på med folk,
men de er også tilpasningsdyktige til miljøets endringer.
Elefanter er like smarte, om ikke smartere, enn oss.
Den asiatiske elefanten er like fjernt beslektet sine afrikanske slektninger
som vi er sjimpanser.
De er de minste elefantene med kortere snabel
og lengre haler.
Men de har den største hjernen av alle landpattedyr,
som tjener dem godt
når de i økende grad kommer i kontakt med oss.
Denne oksen har sett mange endringer i løpet av livet sitt.
Han har en grunn til å være sint.
Hele verdenen hans er endret.
Som kalv var marken rundt ham lekeplassen hans...
og matskapet.
Nå er det forbudt område.
Han vet at elektriske gjerder er dårlig nytt.
Noen ganger gir de støt. Noen ganger dreper de.
Men all frukten han har lyst på er rett bak det.
Så han kommer tilbake under dekke av mørket.
Det er et snikoppdrag ...
avslørt av spesielle kameraer.
Han har sin egen versjon av nattsyn.
En så sterk luktesans ...
at blinde elefanter har ledet flokker.
Bare idioter skynder seg inn.
Oksene kan noen ganger være ensomme ulver.
Men nå som vi har tatt to tredjedeler av habitatet deres,
slår de seg sammen ...
for trygghet i befolkede områder ...
og for å gå på tokt.
Det er en risikabel strategi,
men det denne oksen og vennene hans skal gjøre ...
er virkelig bemerkelsesverdig.
Få dyr vet hvordan man bruker verktøy,
men han har lært at han kan bruke tre mot ståltråden for å redde seg selv
fra et elektrisk støt.
Når de er på innsiden, er de stille.
Ikke et pip, ingen øreflapping.
De store fotsålene fungerer som støtdempere.
Fem tonn elefanter glir forbi
i spøkelsesaktig stillhet.
Nå for å nyte fruktene av arbeidet.
Heldigvis for dem er det bare kinaputter i kveld.
Gift, eksplosiver og andre dødelige avskrekkingsmidler
dreper rundt 300 elefanter årlig i Sri Lanka.
Interaksjoner som dette skjer hyppigere
fordi nye veier, åkere og bosetninger
tar 14 200 kvadratkilometer i Sørøst-Asia årlig ...
SE OPP FOR KRYSSENDE ELEFANTER
... presser elefantene til enda nærmere kontakt med folk.
For å overleve har de lært å forutse menneskers atferd
og ta den kunnskapen i bruk i egen favør.
Hovedvei 3259 i Thailand
er en transportvei for sukkerrør.
Tusenvis av bønder bruker den for å få avlingen til raffineriet.
Men denne veien har en bompengeinnkrever.
De lokale kaller ham "the Don".
Og dette er hans territorium.
Han er en forhandlingsmester og beregner risiko kontra belønning ...
for å få det han har fortjent.
The Don kan faktisk lukte når en lastebil er på vei.
Han kan beregne mengden kun ved bruk av luktesansen
og går etter lastebilene med størst last.
Tid for å kreve inn bompenger.
77 kg med rå sukkerrør
gir de 70 000 kcal han trenger om dagen.
Men Don
er ikke alene.
Han har tatt med seg noen yngre okser.
Lakeier ...
for å vise dem hvordan det gjøres.
De ser på Dons teknikk.
Han vet at om de ikke er for grådige ...
kommer sjåførene til å betale.
Og til gjengjeld holder han og makkerne seg unna sukkeråkrene.
Observasjonen og kunnskapen om oss har hjulpet elefantene med å klare seg
i et stadig mer menneskedominert landskap.
Men fremtiden deres på lang sikt kan avhenge av
at vi forstår dem som individer.
Paula har sett hvordan noen samfunn i Afrika
spiller en positiv rolle i å redusere konflikter mellom mennesker og elefanter.
Hun er interessert i å finne ut om noe liknende prøves på Borneo.
Jeg synes det er ekstraordinært at asiatiske elefanter
fortsatt eksisterer på dette kontinentet.
Det er så mye utvikling. Så mye land har blitt gjort om
for menneskers bruk.
Vi finner mange situasjoner der mennesker og elefanter
kommer i kontakt med hverandre.
Problemet er
at elefanter husker det når de skades av mennesker.
Noen ganger utvikler de en aggresjonskultur, angriper folk,
som kan være dødelig for både folk og elefanter.
Den lokale borneiske biologen Dr. Farina Othman
mener at å komme nært og personlig er den beste måten å skape
en ny forståelse mellom mennesker og elefanter på.
Den første gangen jeg så borneoelefanter,
husker jeg at jeg var veldig forbundet med dem.
Da bestemte jeg meg for å bli elefantenes stemme.
Dette er Iman.
Iman betyr "tro".
Og vanligvis er hun med gruppen sin.
Men jeg antar hun ville ha litt egentid og nyte vannet i dag.
Ved bruk av sin unike tilnærming, har Farina blitt en sosialarbeider,
en oversetter mellom individuelle elefanter og folk som bor blant dem.
Jeg blir kjent med personligheten deres så vi kjenner noen elefanter
som fort kan bli opprørte.
Vi informerer lokalsamfunnene om personligheten og atferden deres,
så de kan være mer forberedt
når elefantene er nærme eiendommen eller huset deres.
Når man forstår disse signalene kan man unngå ulykker,
og de blir komfortable med å være med deg.
De vil la deg se dem, observere dem, være med dem.
Farinas arbeid er et bevis på hvor verdifullt det kan være
å ha noen lokale som studerer disse elefantene.
Noen som forstår behovene til både dyr og mennesker.
Takket være arbeid som hennes,
begynner folk her å tenke annerledes på elefanter,
og gjør endringer for å hjelpe dem.
Og fordelene med å sameksistere med elefanter kan gå begge veier.
Med større forståelse av hverandre og å dele områder,
kan vi forbedre elefanters liv og våre egne på de mest utrolige måter.
Asiatiske elefanter har vandret i Vest-Ghat i India
i titusenvis av år ...
og fulgt ruter videreført fra generasjon til generasjon.
Gamle og unge går opptil 240 km for å nå årstidens fôringsplasser.
Men det er lite å spise på denne delen av den lange reisen.
Det som en gang var skog er nå nesten bare dyrket mark.
Varm og fuktig luft
skaper de perfekte forholdene for å dyrke te.
Men for elefanter kunne disse frodige åssidene
like gjerne vært grønne ørkener.
Tebusker inneholder giftstoffer som gjør dem bitre og uappetittlige.
Så elefantene gikk sultne ...
og etterlot seg noen ganger store ødeleggelser mens de lette etter mat.
Helt til bøndene la merke til det.
Og bestemte seg for å gjøre en endring.
En med stor innvirkning.
De sluttet å bruke ugressmiddel for å drepe ugresset rundt plantene.
Og lot enorme frivillige gartnere gjøre arbeidet i stedet.
Elefantene spiser ikke bare ugresset ...
de legger også igjen en næringsrik gjødsel.
Og fordi de nå har naturlig isteden for kjemisk ugressbekjempelse,
er bøndenes te 100 % økologisk ...
og elefantvennlig.
Elefantene har nå en tiltrengt rasteplass.
Og muligheten til å fylle på med energi.
Ved å samarbeide ...
vinner alle.
Med full mage forsetter elefantene på siste etappe av den lange migrasjonen.
For mange er målet Kabini-skogen.
Et 650 kvadratkilometer stort reservat.
Og et av de største stedene for dyreliv i India.
Hvert år åpnes en dam nedenfor denne flomsletten.
Elven tømmes og erstattes i to måneder ...
av frodige gressletter ...
og lager en menneskeskapt elefantutopi.
Én gang i året
kan familier trygt samles på slutten av den lange migrasjonen.
Gamle vennskap fornyes.
Ny bekjentskaper gjøres.
Et område skapt av mennesker ...
gir en tiltrengt havn for elefanter.
Elefanter og mennesker utviklet seg sammen.
Vi har det i DNA-et. Vi merker det når vi ser dem.
Og vi føler brølene og trompetstøtene deres
og rumlingen deres helt inn til beinet.
Hvis vi beholder elefantene i livet vårt og i disse landskapene ...
opprettholder vi en del av våre egne forhistoriske kulturer og tradisjoner ...
for disse dyrene lærer oss noe om oss selv.
Tekst: A. Gulsrud