Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Тук идва моментът, в който пее към небето.
На него. Помниш ли разказа?
Да. - Когато тя си губи ума.
По него ли? - По него.
И тук ли го убиваха? Тук ли става онова лошото?
Не, още не. Да видим как ти стои това.
Така ли? - Горе-долу така. Да.
Готова ли си, дъще? - Не.
Ох, не мога повече.
Не издържах вече.
Достатъчно, Сол. Изкарай го.
Пускай го да си ходи, хайде.
Подай ми малко хартия.
Хвани я де, хвани я!
Не можех да стискам повече. - Боже, мамо.
Какво?
Побързайте, това е обществена тоалетна! Излизайте!
След секунда! Побързай!
Побързай. Ако не излиза, забрави, Сол. За следващия път.
Ще го направиш вкъщи.
Почисти се.
Хайде, не се бави!
Не... - Приключвай.
Мост, мост, мост, мост!
Мостът, точно така, ще минем по моста, като някои каубойки!
Трябва да си задържиш дъха. Ясно? - Моторизирани каубойки. Ясно.
И трябва да си намислим желание, докато си задържаме дъха.
Ясно. Намисли ли си вече желание? - Да.
Добре, и аз намислих своето. Обаче е тайна.
Не мога повече!
Значи желанието ти ще се изпълни. - Да ти кажа ли какво си пожелах?
Да чуем. - Да не умре моят тати.
Т О Т Е М
Здравей, лельо, как си?
И аз съм добре, лельо. Всичко е готово. Да, да.
Семейство Сепеда не ми отговориха.
Може ли да им пишеш само да знаем дали ще дойдат?
Да. Да.
Да, радвам се, лельо. Да, какъвто подарък пожелаят.
Както ти казах, лельо - подарък за Тона, нещо закачливо
или нещо... Знам ли, каквото ти се откъсне от сърцето.
Да, да. А, Обрегон ще дойде ли? Колко се радвам! Беше казал...
Не знаех дали ще може да излезе по-рано от работа. Радвам се, лельо.
Да. Почакай секунда, лельо, моля те.
Нурия! Отвори вратата, моля те!
Не, не мога, заета съм. Отвори ти, моля те!
Наведи се, злато. Хайде. Точно така. - На телефона съм!
Така. Сега ще почувстваш топлинка. - Да.
Веднъж, като ходих на басейн, получих болки в ушите,
и баба Сусана ми спря болката с този лек.
Наистина ли? - Как ти се струва?
Добре.
Усещаш ли топлинката? - Да.
Приятно е, нали?
Какъв прелестен подарък виждам!
Здравей, Крус! - Здравей, Лусия.
Само секундичка. Тук се пазарим.
Разбирам. - Да видим. Нослето, слънце.
Не, не мога да дишам.
Само за миг, слънчице, за да те види баща ти.
Нали ще му хареса? Много ще се зарадва, нали, Крус?
Прелестна си! Освен това сме подготвили страхотна изненада.
Не казвай на никого. Само на Крус.
Шест яйца. И две чаши захар.
Ще ги сложа тук. - Добре, сложи ги тук.
Вижте какъв подарък намерих на вратата!
Я да видим. Боже, слънчице! Страхотна перука, много ми харесва!
Благодаря! - Грозна е.
Донесох този сладкиш за татко. - Много благодарим, съкровище.
Перуката ти е великолепна, много ми хареса! И страшно ти отива!
А тези балони? - Донесохме ги за партито.
Не обичам клоуни!
Що за грубост беше това, Естер? Изобщо не е смешно.
Това беше много грозно и трябва да се извиниш
на братовчедка си. - Ако си свали перуката и носа.
Няма да ги свали. Остави я на мира.
Много е красива така. Перука с цветовете на дъгата, нали?
А какво има в края на дъгата, Сол? Злато. Ти си едно злато.
Ела, мило. Точно приготвяхме торта. - Съжалявам.
Ето едно добро момиче! Така вече ми харесваш.
Много си хубава с този нос. - Може ли да видя тате?
Не, миличка, не точно сега, защото трябва да си почива.
Той ли те помоли да не ме вижда? - Как ти хрумна?
Но трябва да поспи малко, за да има сили за партито.
Оставям ти я за малко. - Да, благодаря, Крус.
Хайде да направим тази торта, съгласни ли сте?
Да! Мамо, аз ще сложа яйцата. - Да видим. Какво?
Искаш да слагаш яйцата ли? - Да.
Добре, хайде тогава. Да видим. - Добре.
Ще ги слагаш ето тук. Бяхме казали шест яйца, нали?
Да. - Много добре. И сега...
Краката.
Точно така.
Две, три.
Дишай.
Дълбоко.
По-бавничко. - Да, добре.
Почини си малко.
Точно така.
Сам ли ще отидеш?
Благодаря ти, Крус. - Аз съм тук.
Здравей, лельо. - Здравей, слънце. Как си?
Добре. - А майка ти къде е?
Трябваше да тръгне, понеже отиваше в театъра.
Спешно исках да й поискам нещо. Нищо де, ще й пратя съобщение.
Готова ли си за партито? - Да.
Какво хубаво клоунче си имаме тук! Много ми харесваш!
Приличаш на баща си с този нос.
Не мога да дишам. - Тогава го свали за малко.
А като започне партито, ще го сложиш пак, нали?
Може ли да отида да видя тате?
Не, миличка, не бива да го закачаш. Сега си почива.
Искаме да се чувства много бодър довечера, нали така?
Недей да го закачаш, моля те, спи. Става ли?
Обещаваш ли? - Обещавам.
Нали няма да го закачаш? Даваш ли ми дума?
Дадена дума. Да. - Браво. Ще ми помогнеш ли?
Искаш ли кафенце, Монси?
Не му давай кафе. Остави го на мира. - Така ли?
Тук горе е много мръсно. - Така ли?
Мърка.
Ще ти дам нещо да почистиш там, да не вземеш да се изцапаш.
Добре. Мамо, тук е пълна кочина.
И ти ли ще чистиш?
Не, аз не достигам.
Вземи мамо - кафето на Монси. С риба тон е.
Ах, дъще, защо му даваш кафе? Ще се разболее.
Да видим, би ли измила там? - Да. Ох, ще вземеш ли Монси?
Добре, дай ми го. Готово. - Дръж.
Дръж го, докато аз почиствам тук.
Боже, ще се... Ще се измокря.
Ще се измокря, мамо. - Недей да пристъпваш назад,
ще вземеш да паднеш.
Виж, мамо. Виж. - Какво, миличка?
Престани вече да го хапеш, ще си счупиш зъбите, стига вече.
Дай ми пемзата, хайде.
Лельо. - Кажи, слънце.
Баба защо умря?
Баба ти почина, понеже се разболя от рак.
Виж, мамо! - А къде спеше тя?
Тя спеше заедно с дядо.
Да, но в коя стая? - Мамо, русалките съществуват ли?
Да, съществуват. Какво каза, слънце? - В коя стая?
В онази, в която сега спи баща ти.
Мамо...
Ще си счупиш зъбите, престани вече, сериозно ти говоря.
Не, дъще, моля те. Хайде, дай ми го. Моля те, стига.
Колко е хубава водата!
Ето така, мамо. Гледай. - Браво на теб.
Стана ли? - Да. Изглеждаш великолепно.
Това какво е?
Чашка, злато. - За... За... За вино ли?
Не точно.
Не, миличка, не е, за да се пие вино с нея.
Ще си измия ръцете, мамо. - Добре.
Ще ми подадеш ли онзи сапун?
Това какво е?
Сапун. - Сапун за какво?
Слушай, Естер, погледни тук. С обеци или без обеци?
С обеци.
Стига ви толкова, откога сте там?
Чакам ви от часове, трябва да си измия косата!
Вземи, дъще, тук има хавлия. Изсуши се в нея.
Нури! - Какво?
Ами... Другата баня не работи! - Сега излизам! Почти приключихме.
Освен това ще се насера, мамка му.
По-бързо, по-бързо. По-бързо. По-бързо.
Защо по-добре не си поиграеш с това? - Не, предпочитам Монси.
Добре тогава. - Монси.
Но в същото време чувствам адски силна вина,
защото е ясно, че Роберто знае, а не чувствам вина заради Роберто,
а заради себе си, заради детето си.
Не искам да се оставям на проклетите си вечни схеми на поведение.
Усещам, че с Роберто донякъде
вече бяхме стигнали до фаза, в която се разбираме добре.
И беше като съзнателна стъпка,
а сега сякаш се завръщам дори по-устремено към старите глупости.
Искам да бъда най-добрата си версия,
в името на бебето, а усещам, че сега съм по-лоша от всякога.
В смисъл, ако нещо беше зле преди, то сега е... Сякаш дори още по-зле.
И ми е ужасно тъжно, защото сякаш не мога да го контролирам.
Бъди по-конкретна.
Не искам да предам това на бебето си.
Не желая несъзнателно да засмуква всичките простотии, които върша,
и направо не мога да се понасям, един вид...
Сол, слънце, подай ми онази салфетка, моля те.
Лельо... - Да, слънчице?
Защо сте свалили всички картини на тате?
Защо ли, мила? Той така поиска...
Искаше да гледа картините си от времето, когато бяхме малки.
Хайде, помогни ми. Нали не ми остана боя тук?
Не. - А тук, по врата?
И там нямаш.
Готово. - Заповядай.
Боже, благодаря ти.
Минаха ли ти вече въшките, миличка?
А? Ще помоля Тилос да те мине с четката, искаш ли?
Какво ще кажеш? Така, подай ми още една салфетка.
Не е хубаво да хабиш толкова хартия.
Какво да правим, миличка, като леля ти ме остави без кърпа?
Ето, вече приключвам - още една, и край.
Стана ли? Вижда ли се нещо? А на челото? Нищо ли няма?
Какво има, Гарнача?
Здрасти. - Здрасти.
Здрасти.
Здрасти, красавецо.
Здрасти.
Ето сега ще поработим по това тук.
Защото така, както ми го описваш, тук имате много лоша енергия.
Тези картини тук изобщо не ти помагат.
Погледни тези плачещи жени, излъчват депресия, много болка.
После и тези страдащи деца тук.
Ще трябва да смениш тези картини, защото изобщо не ти помагат.
За да можем да изкараме духа или духовете, които имате.
Защото ги имаш. Не са ли ти свирили на пианото?
Не.
Това е хубаво, много хубаво, защото понякога са големи пакостници.
Но не се плаши. Изобщо не се плаши, виж как се усещат на всяка крачка.
Така ли? - Усеща се енергията. Много е силна.
Не го казвай... - Не те знам с кого си се забъркала,
с кого се препираш, с кого си хортуваш,
но трябва много да внимаваш, защото енергията е много лоша.
Не се стряскай. - Няма.
Ей сегинка ще ги извадим оттук.
Мен много ме бива в това. - Да.
Какъв късмет, че са ти казали за мен, за моята личност.
Сега ще ти помогнем, и ще помогнем също на брат ти...
Защото подочух, че имаш брат, който е на легло.
Не се притеснявай, не се страхувай, ей сегинка ще им разкажем играта.
Обаче е силно, виж само. - Добре. Я?
Виж как ми настръхнаха космите, а нямам почти никакви.
Гледай само. Но вече усещат присъствието ми.
Те също са наясно. Не се тревожи.
Ей сегинка ще ги изпъдим и само ще те помоля да ми съдействаш.
Добре.
Ще ми съдействаш, направи така с ръцете.
С кръстчето ти. И ми помогни да ги изпъдим оттук.
Добре. Така ли? - Тук са.
Ето ги тук. Усещат се. - Така ли?
Недей да се плашиш!
Трябва да им покажеш, че си по-силна от тях.
Добре. - Започваме.
Ще ги изгоним ей сегинка. Вън! - Да, да се махат.
Не ви искаме. Не идвайте да притеснявате хората.
Не идвайте да вършите злини тук.
Тук на вас никой нищо лошо не ви прави. Нищо не искаме от вас.
Оставете хората на мира!
Ние сме дух, ние сме семейство, ние сме хора на светлината.
Махайте се оттук! Вън! Излизайте оттук! Мръдни се встрани, злато.
Не се плаши, няма да те обладаят.
Махайте се оттук!
Много те моля, Але?
Да? - Але, има нещо тук.
Тук се усеща нещо, Але.
Но какво мислиш е? Але, усеща се нещо,
но не е нещо лошо, Але.
Усеща се нещо хубаво, усеща се нещо като обич.
Какво е ставало тук?
Какво е станало на това място, Але? Спомняш ли си нещо?
Да, мама прекарваше следобедите тук.
Тогава ще да е майка ти. Тя е тази, която не ви напуска.
Не иска да ви остави. Страхува се.
Не се тревожи.
Вече излезе. Всичко е наред, отпусни се.
Вече излезе, добре се справяме.
Да минем оттук, да видим.
Внимавай с библиотеката.
Да ти се намират за Канито?
Не знам. - Само питам.
Гледай - сякаш е факелът с олимпийския огън.
Отиваме право към победата. А сега накъде, Але?
Към коридора, например?
Лошата енергия излиза. - Да.
И влиза огънят, светлината, силата.
Да, усеща се. - Мирише на пушек.
Стига вече! - Малко остана, тате.
Алехандра! - Сега приключваме.
Ще подпалите кабинета. - Ето тук.
Само до сатанизъм ми е. - Тръгваме си вече.
Излизайте оттук. - Тръгваме!
Да ви няма! - Какъв баща имаш.
Защо леля Алехандра и тази госпожа
са подпалили това хлебче?
Защото са луди. - Луди са.
Остави го! Естер!
Така е добре. Изравняваме енергиите. Всичко е наред.
С това моята работа приключва.
Но ще те помоля да сложиш по шепа сол във всяка от кофите,
за да измиеш ръцете и краката
на болния, и ще видиш, че това ще му помогне да се почувства по-добре.
С това вече приключвам своята задача.
Напомни ми как се казваше, за да те запиша.
Да, казвам се Лудика - синоним на "щастие", само за информация.
Лудика. Сега да ти платя, Лудика. 2000, нали?
Не, миличка, ти как я мислиш?
3000, защото беше много тежко, много рисковано, тази работа ме изцеди.
Всъщност даже ще се наложи три дена да се оттегля за релакс,
защото беше много трудоемко. Но на теб ще ти взема 2500.
Няма проблем. - И ще те помоля да ме препоръчваш.
Разбира се. Ще те изпратя. Само почакай.
Благодаря ти, Крус, много съм ти задължена, благодаря.
Няма да се бавим, чуваш ли?
Да остане за следващия път.
Здрасти, пасти.
Здрасти, пасти...
Това не е играчка. - Тате, по-спокойно. Без нерви.
Трябва да ида да купя някои неща от супера и някои неща...
Да не сте го взели пак! - ... за тортата.
Поверявам ти Естер. - Не отивай!
Не, трябва да изляза.
Трябва да изляза. Тате, съвсем забравих.
Утре трябва да платим на д-р Хименес. Не търпи отлагане.
Вече няма пари за лечения.
Трябва да платим, не може да го оставим така.
Той не иска проклетото парти.
Ще престанеш ли с партито? Стига! Наслаждавай му се.
Сериозно ми писна. Наложи ми се да се мия в кухнята!
Косата ти е станала прекрасна. - Изобщо не е прекрасна.
Добре, стига, мъниче, трябва да изляза. Няма да се бавя, злато.
Сериозно говоря! - Не излизай!
Моля те, пусни ме. Не. Няма да се бавя, връщам се веднага.
Трябва да изляза, няма да се бавя. Няма да се бавя, връщам се веднага.
О, не! Слънце, какво е това тук? Не, миличка.
Ще ми помогнеш ли да вдигнем възглавниците? Нали уж чистехме?
Помогни ми, че някой ще вземе да се убие с това.
Хайде, слънчице, помогни ми, моля те.
Няма да успеем навреме, Сол. Само погледни хола!
Хайде, слънце, моля те. - Добре, лельо.
Виж сега, Сол... Сол, недей. Вдигни тези неща тук.
Хайде, хайде, слънце. Помогни ми. Помогни ми.
Бързичко, миличка. Моля те, помогни ми, Сол.
Леле, гледай ти!
О, не, не, не! Не, не.
Прощавай, кученце.
Съжалявам, не знам отговора.
Кога ще дойде краят на света?
Освен ако технологията на бъдещето не се откаже,
най-вероятно е Земята да бъде разрушена, когато Слънцето
се превърне в червен гигант след няколко милиона години.
Какво правиш?
Крус, изплаши ме. - Много ли?
Да. - Е, какво правеше там?
Ами нищо, говорех си.
С телефона ли? За какво?
Ами за нищо, просто си дърдорех. - За какво си дърдореше?
Ами за това дали ще дойде краят на света.
Питаше го дали ще дойде краят на света ли?
И дали татко ще умре. - Ти знаеш повече неща от него.
Много повече неща.
Как си?
Добре. - Наистина ли?
Сигурна ли си?
Да.
Само че понякога си мисля, че тате не ме обича.
Че ви казва, че не иска да ме вижда.
И между другото, ти не трябваше ли да си с него?
Обаче той толкова много те обича, че постоянно мисли за теб
и тъкмо ме прати да проверя как си
и да ти кажа, че ще се изкъпе, за да не мирише като козле - ме, ме!
Иска да го виждаш хубав. Да бъде красив.
Не, баща ти не те обича, той те обожава! Много те обича.
С цялото си сърце.
Малкото ми слънчице. Той много те обича, принцесо.
Кълна се - имаш вещерската ми дума. На вещица!
Чакай, извади си езика.
Нагоре. Надолу.
На едната страна. На другата. Много си ми здравичка.
Така си мисля. - Не, така е - по езика се вижда.
Я ми дъхни.
Какво си пила, Сол?
Ами там имаше една съдинка и, без да искам, туп - ми се изплъзна.
Избутах я с една престилка и там имаше бутилка вино.
Отпих една глътка и имаше ужасен вкус. Имаше вкус на кръв.
Ти опитвала ли си кръв? - Като ми падна един зъб.
А, вярно. Значи недей да я пиеш, щом е толкова ужасна на вкус.
Братовчедите ти дойдоха.
Отивам да го занеса, защото дядо ти обикаля и пита за него.
А ти излез малко на слънце, Сол. Да подишаш малко чист въздух, а?
Легни си в тревата.
А аз ей сега ще ти донеса малко хляб и вода, става ли?
До скоро, слънчице. Ще занеса това.
Вие сериозно ли? Казах ви да ми помогнете.
Исабел, ставай и помогни с прахосмукачката.
Да отговоря и на това.
Нищо няма да отговаряш сега. Да чака.
Пиши му да почака и идвай да помагаш.
Мамо, не е честно! Той виси там и нищо не прави, аз пиша съобщение.
Не, и Чава ще спре. Спирай, Чава.
Аз ли? Защо? Току-що го включих! - Как така защо?
Нищо няма да ми включвате, остави мобилния,
остави играта и идвайте да чистите, ако обичате!
Мамо, аз ти помагах вчера, защо днес не ти помогне той?
Тя живее тук на аванта, аз още съм дете. Уж е пълнолетна.
Не, достатъчно - и двамата! Без игри.
Хайде, спри го! - Идвам.
На мига! За какво? - Мамо, не си ли даваш сметка?
Не ме зачиташ за човек. Него го оставяш да се офлянква...
Много те моля... - Не се офлянквам.
Дай ми го! Дай го тук! Веднага. Спирайте.
Броя до три, и ставате.
Спокойно де. - Не ми казвай "спокойно де".
Ще те накажа за два месеца. Чуваш ли, Салвадор?
Два ли? - Два! И двама ви! Ставайте!
Добре де. - И с усмивки!
Хей, престани де! Мамо, Чава се прави на идиот!
Я да видя. Как го правиш? - Ами така.
Не. Не така, злато. Не. Нали ти показах - размахваш, размахваш.
Мамо, ти свърши цялата работа, остави на него!
Хайде, прави и ти така, хайде. - Затова стават мачисти.
Продължавай - размахвай, размахвай. Толкова е просто, миличък.
Размахваш, размахваш. Продължавай, че много ти остава.
Не, миличка, не го прави, много те моля.
Че лошо ми става. По-добре ми помогни.
Добре, мамо. - Ела. Ето, вземи малко от това.
Супер! - Хайде да видим.
И направи топчица, хайде. Точно. Гледай да не разсипеш всичко.
Ето така.
Оформяй топчиците хубаво, злато, да станат кръглички, нали?
Да. - Трябва да месиш продължително.
Точно така.
Виж, и тези тук - също. Точно така. - Добре.
Мирише на изгоряло. Гори! - Кое? Проклятие!
О, не!
Тортата за вуйчо Тона. Аз ли? - Подай ми млякото.
Чакай, дай го, дай го. По-добре дай на мен. По дяволите!
Мамо, какво ти стана на пръста? Изгори ли се?
Изгорих се. Изгорих се.
Чакай, дай да видя. - Ето тук.
Обичам те, мамо. - И аз те обичам, дъще.
Тя... Той... Тази...
За вуйчо Тона е. Тортата за вуйчо Тона изгоря.
Да. Да, миличка.
Тя вече не ме интересува. Интересуваш ме ти.
Не обичам, когато си тъжна.
Няма нищо, миличка, не се тревожи. Сега ще ми мине.
Обаче искам да направим торта, може да направим друга.
Ще направим друга.
И как ще се спасиш, а? Как ще се спасиш?
Какво ще направиш?
Побеждавам те, нали ти е ясно?
Привет. Как сте, шайка? - Здрасти.
Здрасти, вуйчо Напо. - Шайка от ада.
Вуйчо Напо, може ли да видя рибата? - Как сте?
Разбира се. За Сол е, хайде да й я дадем. Ти как си?
Супер. - Чави. Чави.
Здрасти. За мен ли е? - Как си, Сол? Виж какво има тук.
За теб е. Това е златна рибка. - И аз искам!
И ти ли искаш? Ще подаря и на теб.
Ще ти подаря рибка. Ще видиш. Но тази е за Сол.
Сол, жестока е! Как ще я кръстиш? - Нали?
Трябва да й измислиш име. Еустакио. - Куче!
Прекрасна е! - Ами да - Куче.
Нъгет.
Не, на мен ми прилича на меду... На медуза.
Нъгет също става. - На теб на какво ти прилича, Чави?
На акула. На акула или на котка. "Котка" би било забавно име.
Не, прелестна е!
Нъгет ми харесва. Нъгет с кетчуп.
Защото има червеничко. - Не я клати, защото се плаши.
Да, всъщност рибите първи усещат, когато има трусове,
защото чувстват вибрациите, защото във водата се усещат най-много.
И дори да не са във водата, те усещат вибрациите,
защото макар че имат късичка памет, са умели и усещат всяка вибрация.
Сол, трябва да го сложим в каничка.
Точно така. Ще дойдеш ли с мен да я прехвърлим?
Да! - Да потърсим нещо в кухнята,
за да не седи в пликчето. - Да!
Момче ли е, или момиче? - Не знам, но виж тук.
"Нъгет" става и за двете, нали? - "Нъгет" е универсално.
Но хайде, да я сложим в нещо.
Няма да повярвате, замалко да ме целуне! Внимателно, виж.
Хвани тук отдолу и внимавай много. - Много внимателно, нали така?
Днес говорих с лекарката.
Каза, че радиографията е излязла много лоша, знаеш ли?
Мисля, че трябва да помислим за лечението с гръбначен мозък.
Иначе как ще стане? - Стига вече, Нури.
Тате няма и пукната пара, нищо не остана.
Продавам всичко, нямаме пари. - Да, но страшно много го боли.
Но има морфин, остави го на мира. И защо точно днес?
Естер, ще ти донеса още тази седмица, става ли?
Някой ден, като мога да се отбия в зоомагазина ще взема и за теб.
При всички положения трябва да мина за аквариум.
Нека помислим... - Всичко е в брашно, какво става?
Няма ли кой да почисти? - Привет. Как си? Едно "здрасти".
Ами здрасти. - Не стига, че закъснява, а и опява.
Препусках през целия град, да търся органичните неща за Тона.
Четири часа и половина за единия пазар. Не се излагай.
Все едно и също. - По-добре вече да помогнеш.
Нали затова дойдох.
Слушайте, в интерес на истина мисля, че трябва да помислим за онова
с хи-фи-ми-фо-о-фо- те-фе-ра-фа-пи-фи-ята-фа.
Се-фе-га-фа ли-фи? - Да-фа.
Не. То вече ре-фе-ши-фи. Сти-фи-га-фа.
Ве-фе-че-фе го обсъждахме сто-фо пъ-фъ-ти-фи.
Говорихме. - То-фо-на-фа не желае.
И най-важното е, че трябва да подкрепяме
ре-фе-ше-фе-ни-фи-я-фа-та-фа на-фа То-фо-на-фа.
Да, не решаваш ти. Така де. Край. - Не е въпрос какво искаме ние.
Но нищо не правим! Изслушайте ме, моля ви.
Направихме всичко. - Забрави ли?
А мама? В смисъл, не искам! Ти искаш ли да го изживееш отново? Стига!
Да. - Сти-фи-га-фа.
Обаче... Виж, май-фай-ка-фа на Естер...
Но мор-фо-фи-фи-на-фа е кошмар. Ста-фа-ва-фа стра-фа-не-фен.
Добре, но той ре-фе-ши-фи. Край. После ще говорим. Не сега.
Само мор-фо-фи-фи-на-фа
о-фо-бле-фе-кча-фа-ва-фа бол-фо-ка-фа-та-фа.
Чичо, виж ми рибката.
Ужасно е, но това е положението. - Чичо, виж ми рибката!
Боже, много хубаво. Добре се получи. Трябва да ти донеса аквариум.
Да. - За да не седи в каната.
Полека, злато.
Е, трябва да го обмислим. Не е точно, както го казвате.
Ако не друго, може пак да го питаме.
Това казвам, моля! - Добре де.
Но не бива да го притискаш.
Има ли храна за рибката? - Питай го, и ти говориш с него.
Моля? - Има ли храна за рибката?
А, да! Забравих. Чакай да я потърся, че не помня къде я оставих.
Защото Нъгет е гладен. - После, става ли? После, моля те.
Последно. - Добре.
Дишай спокойно, дишай спокойно.
Благодаря ти, Крус. - За нищо.
Останала бях на горната и долната челюст -
онова, което е отгоре и отдолу, мисля.
"Така двете хексаграми означават храненето като природен процес."
Разкарай се!
Тате, може ли да загасиш тази лампа? Защото започваме квантовата терапия.
Чава, и ти - би ли могъл да си изключиш телефона?
Да, остави го вече този телефон. - Сложи го на самолетен режим.
Може ли да ви помоля само за секундичка внимание?
Започваме с квантовата терапия.
И... Естер, много те моля. И само ще затворим очи.
Ще дишаме дълбоко
и идеята е да съсредоточим мислите си над това Тона да се оправи.
Отвън пристига квантова енергия
и просто трябва да бъдем отворени за нея. Няколко минути.
Напо, може ли да ти дам сладкиша?
Разбира се. - Поверявам ти кутията си.
Да ми я пазиш. - Ще ти я пазя.
Съжалявам, че ви се случи да попаднете на това,
но понеже дойдохте много рано... - Казах ти. Все иска да е навреме.
Да де, но знаеш какъв става трафикът.
Не, идеално се получи, че дойдохте. По-точно - много ви благодарим.
Значи само в това се състои - затваряме си очите и дишаме
и се опитваме един вид да държим тялото отворено.
И сега да затворим очи.
Страх ме е. - Дишаме и мислим за Тона.
Мисли хубави неща за вуйчо Тона.
Няма да изляза.
А ако пробваме с пелена?
Ще кажа на сестра ти.
Крус, може ли да извикаш твоя приятел?
Така. Да. - Ето.
Може ли вече да ме преоблечеш?
Да видим. Първо ще ти оправя косата. - Не. Недей, мамо.
Така, хайде да видим, седни. Свали си клина.
Боже, ще завали, не! - Да му се не види, какво ще правим?
Ами нищо, всичко влиза вътре.
Не ти ли казах да поръчаме тента? - Тя струваше цяло състояние,
а нямам никакви пари до утре. - Сега всички ще подгизнем. И какво?
Всички вътре, няма да е навън, и толкова. Тате е непоносим.
Трябва да му се каже да укроти топката.
Като не иска парти, да си седи в стаята.
Не, чакай, миличка. Не виждаш ли, че се оплете. Оплета се, почакай.
Я да видя. - Вкарай първо ръката, да видим.
Всичко ти се оплете, видя ли? Какво ти казах, немирнице, почакай.
Видя ли? Какво ти казах?
Ако си беше направила плитки, както ти казахме...
Но аз ще ти направя Коста. Майка ти не я прави хубаво.
Да видим сега. Какво е това? Ръкавът е тук!
Обличаш й го на... Господи, ще спреш ли да пиеш? А?
Ела насам, миличка. - Страшна си смешница.
Ти пък си луда, да знаеш! Ето така, готова си. Прелестна си.
Здрасти. - Здрасти. Как си?
Привет, как е? Добър вечер.
Каю - приятелят ми. - Много ми е приятно.
Хей. Как си? - Благодаря, че дойдохте.
Здравейте, как сте? - Добре е.
Много се радвам да ви видя.
Нося ви подарък, дано ви хареса. И благодаря за поканата.
Представям ти Иван. - Здравейте, как сте?
Драго ми е, добре дошъл. - Приятно ми е да се запознаем.
Здрасти, как е?
Здравейте, добър вечер. - Добър вечер.
И ето го Тона с плажното му тяло - с бронзови от слънцето гърди
и акапулска прашка, обикалящ из плажовете.
Сексапилен туземец. - Да ти изтекат очите.
Сексапилен туземец, моето момче. - Но как изобщо е излязъл?
Защото всяка година правеха нещо като фестивал.
Разбирай, избираха най-красивото момче в специалността.
И се състезаваха, нали разбираш?
Като госпожица... Как беше? Мис Вселена.
Обаче за мъже. Излизаш по бански и оттам идеята за плаж, нали?
И после... - На шега му казахме да се включи.
Организираше се в първи курс и всички момчета от всяка специалност
участваха и дефилираха.
И кой мислите спечели? - Тона!
Вземи.
Тази не ми харесва. - Така ли?
Вземи тази.
Благодаря ти, Крус. - Няма за какво.
Да видим това.
Това ти отива.
Точно така!
Няма шега, ще бъдеш душата на компанията.
Моят Роки Тона. Роки Тона!
Какво? - Ох, не, трябва да се върна.
Защо? - Изпуснах се.
Ах, Тона...
Наздраве! - Наздраве!
Любимо семейство, моля за минутка.
Искам да ви помоля... Така де, да съберем пари
в прасенцето за Тона! Така че, разбирате ме.
Тук ли да ви го оставя, или ще си го предавате? Много благодарим.
Благодаря, чичо. Вкарай ги тук, по средата.
Дарение за прасенцето? - Приемате ли карта?
Приемаме, и карта става, момчета.
Разбира се, каквото... Оставям го, че...
Ние. За двама ни. - Благодарим.
Готово. - Хайде и ние.
Направо не е за вярване - костюмчета, дрешки, обувчици...
Защото нали... Ами да - когато е много горещо, тротоарът се нагрява.
И затова му купихме обувчици. - Аз нищо не съм му купувал.
Как не? Купихме му едни обувчици, но не може да ходи с тях.
Защо стоиш там самичка?
Стига вече, престанете да ме снимате!
Оставете ме вече де!
Стига вече! Оставете ме най-сетне!
Оставете ме вече! Стига де! Оставете ме!
Какво ти става, мила Сол? - Успокой се, Сол.
Добре, Сол, извинявай. - Пошегувахме се, миличка.
Не ме снимайте! - Какво стана?
Не се сърди, миличка, нищо не е станало.
Няма начин да се поправи, не се тревожи.
Червен картон за дрона.
Нали знаеш? Катастрофата... Но всичко е наред.
Не, в смисъл... - Хей, Сол е добре, нали?
Сол... - Аз... Ами предполагам, че да,
но трябва да изживява нещо страшно объркващо.
Вижда се.
Привет, съкровище. - Привет. Защо не си на партито?
Защото татко ти още се облича. - Може ли вече да го видя?
Ще ми дадеш ли секундичка? Нека проверя, става ли?
Ти как мислиш? Да.
Здрасти, тате. - Привет, моя сладка Поньо.
Честит рожден ден. - Благодаря ти, моя сладка Поньо.
Дай да те видя.
Имам подаръче за теб. Виж, за теб е.
Еха! Опаланка, още е мо...
Прясна е. - Боята е още прясна.
Харесва ли ти? Има ги всички твои любими животни.
Бухал.
Знаеш ли, че бухалът има една малка точица тук,
благодарение на която вижда плачката си, и хоп - я изяжда?
Наистина ли? Не го знаех.
А змията... Има една змия, която е най-силната на целия свят,
която е една черна, и която, ако те ухапе...
Умираш. - Палмовата отровница, нали?
Да. Много ти благодаря. - Няма за какво.
Много си слабичък.
Знам, моето дете, затова не исках да ме виждаш.
Нарисувах ти тази картина, за да може да я гледаш, когато пожелаеш.
Защото понякога
има неща, които много обичаш, но няма да можеш да виждаш.
Но те са с теб въпреки всичко.
Знаеш ли, че колибрито маха с криле милиони пъти?
Наистина ли?
Да. Защото все... Винаги... Няма как да преброиш, защото са винаги...
Ей така. - И издават звук, не жужат ли?
Ами почти не. И си имат човка и прелитат от нектар на нектар.
И никога не се изморяват, защото си мърдат крилата супербързо.
Привет. - Мамо!
Кой е там? - Миличка!
Как е прелестното ми слънчице? Чух ти гласчето.
Боже, колко си красива! Откъде идваш така?
Знаеш - от театъра. Как си? - Добре, а ти?
Така се радвам да те видя, мила. - И аз теб.
Как си? - Доволна, че те виждам. Полекичка.
Аз също. Видя ли картината, която нарисувах за това хлапе?
Каква прелест!
Честит рожден ден. - Благодаря.
И аз ти нося един подарък. - Така ли било? Дано си го бива.
И с тази Палечка тук сме ти приготвили нещо специално.
Така ли?
Една суперизненада. Много ми въздейства тази картина.
За мен я е направил.
Да. Какво? - Познайте какво!
Чичо Напо ми подари рибка.
Сериозно ли? И как се казва? - Нъгет.
И къде е? Да не си я изяла?
Не, не съм! - Изяла си я ти!
Оставих я оттатък. В една кана. - Какъв цвят е?
Тя е... позлатеничка.
А с какво ще я храним? - Той е взел от храната й.
Добре, а сега си затвори очите.
Не надничай, недей да хитруваш.
Кога съм хитрувал, ти пък. - Сега може да погледнеш.
Лявата или дясната? - Лявата или дясната...
Както си я знам, винаги е лявата. - Лявата.
Сто процента е там.
Та-да! - Еха, какво е това?
Това е един предмет, който ми беше много трудно да намеря
специално за теб. За рождения ти ден.
Какво има вътре?
Покажи му какво е и как се ползва, мамо!
Вътре има - пам-пам-пам...
Семена от тамаринд. - От какво?
А това работи по следния начин: разклащаме го ето така,
раздрусваме го, и та-да! - Еха!
Трябва да отгатнем каква форма образуват.
Сещам се! Една усмивчица - очичките и носленцето.
Може да е и море - плаж с шезлонгите.
А ти какво виждаш? - Аз виждам хоризонта. На плажа.
Хоризонт!
Точката, докъдето погледът ти стига. Това виждам аз.
А ти, мамо? - А ти?
Аз виждам един облак, който пуска капки.
Леле, вярно! - Нали?
Ако гледаш от тази страна, ето тук е облакът и пам-пам...
Страшно ми харесва, благодаря. Прекрасен подарък.
За нищо. Вече можеш да се забавляваш часове наред, измисляйки си форми.
Така ще направя.
Тона, приятелят ми дойде, за онова което ми беше поръчал.
А на Але й излиза пяна от устата. - Какво да правим, да отиваме ли?
Да пускаме "Роки 27"! И всички други, които ще последват.
Какво мислиш, Тона?
Ето го, вече е тук!
Що за странно парти е това? Само Тона, чак страх да те хване!
Обичам те, човече.
Естер! Благодаря ти! - Честит рожден ден, вуйчо.
Приятел.
Как си, мой човек? Колко е яко, че те виждам.
Радвам се, че те видях. - Честит рожден ден, вуйчо.
Любимият ми племенник!
Тона! - Честит рожден ден!
Благодаря ви, Ариел! Хулис, това е твое дело, нали?
Хареса ли ти изненадата?
Луда си за връзване, сестричке! Напълни ми душата.
Тона, Тона! - Боже, Анита. Благодаря ти!
Честит рожден ден!
Благодаря ви! Благодаря на всички! Васальо!
Как си, Тона? - Да видим кой е тук!
Суперстранно е да се виждам навсякъде,
предпочитам да виждам вас.
Много благодаря за всичко.
Много те обичам, братленце.
Вече ни липсваше на партито. - Къде се загуби?
Бях в тоалетната.
Пази ги, сложи нещо между тези двете.
Отдолу, не, сложи едно одеяло. Ето там, виждаш ли рогозката?
Да - първо одеялото, и после тази.
Да си остане между нас, ясно? - Добре. Всичко точно?
Всичко е точно.
Не си бил тук, ясно? - Ясно.
Приключихме, Гарнача.
Аз съм с маските, с балона... С няколко неща.
Събирахме пари, за да ти донесем подарък.
И това е той.
То си е изпитание. После казват, че човек си има любимец в курса.
И в интерес на истината, той си беше точно това.
Знаеш, че много те обичам в това отношение.
А аз винаги им говорех малко за онова с Паоло Фрейре, нали?
Да преподаваш, да се учиш - това е диалогичен процес,
двупосочна магистрала. И в този смисъл аз също така
му поднасям извиненията си, защото го карах да плаща за кармата,
която носи името Тонатиу у един бледолик.
Педро де Алварадо бил наричан така от индианците,
и бил най-големият задник сред конквистадорите,
отговорник за клането в Чолула
и за клането в големия храм на Тошкатл.
Но всъщност има
и една сияйна страна на Слънцето, защото има слънце на подземния свят.
Лакандоните казват, че ягуарът се движи.
В този момент той се движи. Той е нощното слънце.
Но има и друго слънце - онова което сияе.
И макар че е обедно слънце, то не се бои от заника,
осветява без горест чак до свечеряване.
И така "Тоная" се превърна в "Тона".
С труда, с изкуството.
Посолето изстина, Васальо! - За мен това...
Глътчица за предците, наздраве!
Аз по-скоро бих искала да кажа на Тона
на този негов в рожден ден,
че ми се струва по-добре да говорим за Тоналпоуали,
който идва от същия корен като името му,
и е ритуалният календар на Мезоамерика от 260 дена.
И... Така де, както Тона добре знае, времето в Мезоамерика е циклично.
Тук, по тези земи, циклите се връщат на едно място,
но това не е същото място, а е място върху издигаща се спирала,
която всъщност напредва към други места,
макар че привидно се връща на същото място.
Така че на този тъй специален рожден ден, Тона, сме тук -
на същото място, но на друго място. - За нова обиколка около Слънцето.
Колко мистично! Еволюцията.
Мен наистина никак не ме бива по говоренето.
Извинявам се!
Ами... - Изключителна реч!
Тона, приятелю,
научи ме на обич чрез своето приятелство.
Всички онези пътувания, които сме правили заедно - астралните,
географските, са част от духовната ми карта.
Обичам те.
Не го жали, Васальо!
Пали го, пали го! - Пали!
Давай, Васальо!
Хайде. - Лекичко, полека.
Полетя, полетя!
Готови сме!
Огън, огън, огън!
Нагоре, нагоре, нагоре! Нагоре, нагоре, нагоре!
Внимавайте, чувате ли? Не, не, недейте!
Говори по-мило с мен. - Дъхни ми.
Защо да ти дъхам? - Пияна си до козирката.
Не съм пияна. - Нури, моля ти се.
Е, пийнах няколко глътки, успокой се де.
Добре, няма да пиеш повече, идвай. - Защо да не пия?
Оставете ме. - Ела тук, моля те.
Не сме ли на парти? - Именно. Ти не си на партито.
Довършвам тортата за партито! - Именно. Край, остави я веднага.
Тона пита за теб поне четири пъти. Ела да ти изчистя лицето.
Какъв абсурд. - Само си виж лицето, Нури!
Направо не е за вярване. - Продължавай, приятно е.
Господи, ще ме убиеш. Дай да видим. Изпий си кафето, хайде.
Сериозно... - Човече, миришеш отвратително.
Моля те, заради мен.
Тона пита за теб четири пъти, Нури. Идвай вече. Ела за мъничко.
Нека да довърша тортата. - Тортата вече е готова.
Не, има работа по нея.
Направо си... Спри да пиеш. За мъничко.
Това е парти! Иди да се видиш как изглеждаш.
Излизай.
Направо си невероятна. - Че защо? Остави ме.
Откога организираме партито?
За да направим нещо специално за Тона?
Знаеш ли какъв е проблемът? Организираме това парти,
защото ти искаше да му направиш това парти.
Да. Исках парти за брат си Тона. - Да, да.
И ми дойде до гуша, писна ми, да се опитваш да ме контролираш.
Писна ми. Искаш да контролираш всичко в тази къща,
а знаеш ли какво? - Нещо не искам да контролирам.
Осъзнай се. Не ми казвай на мен да се осъзная.
Няма да се осъзнавам. Онази, която трябва да се осъзнае, си ти.
Защото искаш все да става на твоето...
Млъквай вече. - Няма да млъкна!
Млъквай, има хора навън.
Няма да се караме точно сега, Нури, много те моля.
Тогава ме остави на мира! Ти дойде да се заяждаш.
Не дойдох да се заяждам, дойдох за теб.
Идваш да се караме. - Искам да излезеш при нас!
Не ми се ходи бе, човек.
Не ти се ходи? - Не ми се ходи.
Тогава излез
и имай смелостта да кажеш на Тона, че не ти се ходи на партито му.
Писна ми от теб. И знаеш ли какво? Прави каквото искаш.
Защо ми вземаш пиенето?
Защото вече си се насвяткала до козирката, а на мен ми дойде до гуша!
Прави каквото щеш!
Да видим сега, само ще ти оправя косата, и отиваш на партито, злато.
Мамо, не искам да ходя на партито, искам да ти помагам.
Миличка, трябва да довърша тортата, дъще.
Мамо, не искам да пиеш повече.
Няма, миличка. Само днес, защото има парти.
Добре.
Много добре се справяш. Стига толкова, вече отивай навън.
Добре. Само още мъничко, мамо.
Не, миличка, защото и без това вече закъснявам, злато. Хайде.
Добре. - Остава ми още много работа.
Монси.
На пет.
Колко красива котка, прилича на онази в списанието.
Котарак е.
Котките са прелестни. - На Естер е.
Така ли? - Да. Само ми го остави да гледам.
Сега така казваш, но не вземаше.
Значи се казваш Каю? - Да, точно.
На кой език е и какво означава?
Ако щеш вярвай, майка ми много обичала анимационното "Каю".
А, затова ли? - И... Да, така останало.
Много наивна и трогателна анимация е, така че...
И харесваш ли си името?
Да, харесва ми. Вече обикнах и анимацията,
и схванах идеята, така че... - По-сигурен си.
Дай ми един час, става ли? Само още час.
Половин. За да му дам лекарството и да го оставя да си почива.
Толкова са щастливи. Един час. Угоди ми.
Но трябва да тръгвам.
О, недей! Остани. Остани още мъничко.
Един час. Хайде де. Вечеря ли вече? - Не, само хапнах на крак.
Остани. - Така да бъде.
Помогни ми мъничко с Тона, а? Само един час, става ли?
Но и ти ми помогни, защото вече втора седмица не си ми плащала.
Извинявай.
Извини ме.
Не се притеснявай. Да, спокойно. - Покрай партито и всичко...
Чакай да видим колко ще излязат оттук.
Ще падне. - Извинявай. Готово, ето ги тук.
Не оставяш цигарата. Какво ти казах за цигарите?
Ето. Оставих я. - И последната ли ти беше?
Виж, обещавам, че следващия петък ще ти се издължа, става ли?
Но и това е по-добре от нищо.
Благодаря ти за всичко, Крус, наистина. Нали ще останеш още час?
Петстотин песо за моето момче.
Боже... Благодаря ти, Крус. - Аз ти благодаря.
Как е, Нури? Няма ли да дойдеш на партито ми?
Да, да, ей сега, обещавам. - Какви ги вършиш тук?
Приготвям ти тортата, но не искам да я виждаш.
Брей, брей - още изненади за Тона.
Ела, седни тук.
Как е? Да, жестоко е. - Щастлив ли си? Наистина?
Да, беше ми приятно да видя всички.
Милото ми любезно братче!
Отива ти с къса коса.
Направих го, за да се осмелиш.
Благодаря ти, но знаеш, че обичам да съм чорлав.
Какво става тук? Хайде, идвайте! - Какво?
Идвай вече. - Хайде, де. Стига, Нури.
Да, почти не ми остана. Обещавам, почти не остана.
Господи, непоносима си, идвай! - Ей сега.
Ще те чакаме навън, нали, Нури? Побързай.
Да, добре, много мъничко остана. - Добре.
Благодаря ти, Крус. - За нищо.
Тона. - Какво има, тате?
Искам да ти дам нещо.
Сложих го в една от саксиите на майка ти.
Осем години ми отне да го отгледам.
Подарявам ти го. - Благодаря, тате.
Благодаря ти, Крус.
Виж ти, изненади! Еха!
Какъв жест, страхотен! - Само те бъзикаме, братле.
Магарешка шега!
Именно. - Така ще имаш шанс и да изметеш.
Благодаря ти, братле, благодаря ти, много ме зарадва.
С балоните и с всичко!
Приличаш на Джими Хендрикс!
Човече, много е яка!
Слушайте, младежи!
Честит рожден ден, Тона, от всички!
Гледай сега, Естер. - Какво?
Другият крак.
Та-да!
Виж ни номера.
Сега сме само един човек.
Сега сме двама.
Един. - Двама.
Ти ще ни представиш. Става ли? - Добре!
Да! Как ще бъде? - Хайде, пробвай се.
Добре дошли на всички тези жени и мъже.
Такова... Ще има песен.
Песен - спектакъл, и им казваш: "Аз съм диригентката на оркестъра".
Да!
Добре дошли, дами и господа!
Днес ще има изпълнение за вуйчо Тона!
Това да се чува! - Това чакахме!
Хайде да видим!
Маестро, музика! - Диджей Чава.
Тишина, тишина!
Браво, Сол!
Колко беше хубаво! - Дръж се, юначе!
Може да паднеш, но не бива да се даваш. Ти можеш!
Много те обичаме, братко! Сериозно.
Братле, всичко е наред. Всичко е наред, горе главата!
Вуйчо...
Дръж се, вуйчо! - Всичко ще бъде наред, братле.
Какъв ден, а?
Дръж се, Тона. - Обичаме те, момчето ми.
Обичаме те, Тона!
Всички те обичаме, Тона! Обичаме Тона!
Вуйчо, искаш ли торта?
Да, да срежем тортата. Май нещо огладнях.
Хайде!
Тортата вече е готова!
Хайде всички! - Направете й място!
Леле, мамо!
Нури е надминала себе си!
На това му се казва художествено умение. Учи се от сестра си, Тона.
Колко е красива! Каква прелест! - Благодаря, Нури.
Прекрасна е, миличък.
Тате, тате, видя ли? Страшна смотанящина.
Видях, сестрите ми се подиграват с мен.
Страшна смотанящина било.
Мамо, и аз искам такава с русалка.
Знам какво ще си пожелая - ботуши като тези на Лусио.
Добре де, добре, пожелавам си...
Не знам и аз.
За дъщеря ми
... и ваниловото й мляко!
Готови!
Готови ли сте? - Да!
Искам да ви чуя! Готови? - Да!
Още не, почакай.
Кикифлор с магическото й циганско колело.
С магическото й падане. Отново. - Още веднъж.
Кикифлор...
Пред вас е Кикифлор с магическото й циганско колело.
И падане.
Пред вас е Кикифлор с магическото й циганско колело.
Паяк ли си?
Боже, колко кокетен паяк! Колко е кокетен!
Виж го само как кокетничи!
Здрасти, паяче, как си? Боже! Колко е кокетен...
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО