November 22., péntek.
Olyan gyönyörűen kezdődött az egész.
FORT WORTH AHOL A NYUGAT KEZDŐDIK
A reggeli esőzés után
a nap ragyogóan és gyönyörűen sütött.
Dallasba tartottunk.
Ragyogó napsütés virrad ránk,
és az elnök szabad téren fog utazni.
A kerekek leértek,
az elnök és Mrs. Kennedy megérkezett a Dallas Love-Field reptérre.
Az elnököt a gépen két ember kísérte:
az alelnök és Mrs. Johnson...
Az első kocsiban ült az elnök és Mrs. Kennedy,
aztán a titkosügynökök, utána pedig a mi kocsink.
Az utcák tele voltak emberekkel,
sok-sok mosolygós gyerekkel.
Egy kanyart vettünk be a domboldalon.
Hirtelen jött egy éles,
erős hang.
Egy lövés, aztán még kettő.
A rádióban hallottam, hogy el kell tűnnünk.
És egy velünk ülő férfi az elülső ülésre vetette magát,
Lyndont a földre nyomta, majd azt mondta:
„Földre!”
A kocsik egyre gyorsabban hajtottak.
Még egyszer utoljára hátranéztem,
és láttam egy rózsaszín csomót,
ami úgy feküdt a hátsó ülésen,
mint valami virág.
Mrs. Kennedy volt az, az elnök holtteste felett.
PARKLAND MEMORIAL KÓRHÁZ BALRA
Egy csendes szobába vezettek minket.
Kenny O'Donnell
mondta először nekem, hogy:
„Meghalt az elnök.”
BETEGREGISZTRÁCIÓ KENNEDY, JOHN F.
Mr. Kilduff azt mondta Lyndonnak: „Elnök úr.”
Felnéztem egy épületre,
és láttam, hogy a zászló már félárbocon állt.
Ekkor ért el igazán az eset súlya.
Műveleti központ, itt Wayside. Hallanak engem? Vége.
A gépnél várunk az eskütételre.
Washingtoni híreink.
Be volt kapcsolva a tévé, a kommentátor azt mondta:
„Lyndon Johnson lett az Egyesült Államok elnöke.”
Az elnök kétségtelenül elhunyt.
Mrs. Kennedy addigra megérkezett a koporsóval.
Mrs. Kennedy ruhája csupa vér volt.
A férje vére.
EASTERN LÉGITÁRSASÁG
Megkérdeztem, hogy segítsen-e valaki átöltözni neki, és azt mondta:
„Azt akarom, hogy lássák, mit tettek Jackkel.”
Ott, a repülő nagyon szűk terében,
Jackie-vel a balján,
higgadtan, Lyndon letette a hivatali esküt.
Próbáltam kifejezni, hogyan érzünk.
Azt mondtam: „Ó, Mrs. Kennedy, tudja,
a férjem alelnök sem akart lenni, és most,
édes Istenem, ide jutottunk.”
Bármit megadtam volna, hogy segíthessek neki.
Szomorú időket élünk.
Tudom, hogy a világ is osztozik a gyászban,
amit Mrs. Kennedy és családja visel.
Mindent megteszek...
ami tőlem telik.
A segítségüket kérem, gondoljanak rám.
Úgy éreztem, színpadra lépek egy szerepre, amire soha nem készültem.
Bármilyen hihetetlennek is tűnt,
különleges helyzetben voltam,
mint az Egyesült Államok elnökének felesége.
És csak én láttam az eseményeket
abból a nézőpontból.
Liz Carpenter azt mondta: „Ezt fel kéne venned.”
Elhozta a fia kis magnóját...
...így az első csendes pillanatban,
két vagy három nappal 22-e után,
elkezdtem írni a naplómat.
Túl fontos volt ahhoz,
hogy ne osszuk meg.
És hihetetlen volt.
LADY BIRD JOHNSON: EGY FIRST LADY NAPLÓJA
Johnson elnök Spring Valley-i házában, Washingtonban,
a nemzet első családja fényképezkedett.
A fotókon abban házban vannak, ahol addig maradnak,
amíg Mrs. Kennedy elköltözik a Fehér Házból.
A First Lady,
és az elnök mellett a 19 éves Lynda Bird áll,
és a 16 éves Luci Baines.
Érdekes, hogy az egész családnak LBJ a monogramja.
CLAUDIA „LADY BIRD” JOHNSON MEGÖRÖKÍTETTE A FEHÉR HÁZBAN TÖLTÖTT IDEJÉT:
123 ÓRÁNYI HANGFELVÉTEL MUTATJA BE A SZEREPÉT
JOHNSON ELNÖKSÉGÉBEN.
RITKÁN HALLOTT FELVÉTELEK EZEK.
November 26., kedd.
Elmentem Mrs. Kennedyhez, hogy megbeszéljük a háztartás részleteit,
amit a kiköltöző nők
a beköltöző nőkkel szoktak megbeszélni.
Azt mondta, szeretne egy szívességet kérni tőlem.
Hagyni akarta, hogy Caroline
a harmadik emeleten tanulhasson tovább.
Erre volt a legkönnyebb igent mondani.
Sok mindent mondott még, például, hogy ne félj ettől a háztól.
Boldog leszel itt.
Ezt ismételgette, mintha csak meg akarna nyugtatni.
Miután beköltöztem a Fehér Házba,
az első három-négy hétben folyamatosan fáztam.
Nem volt étvágyam, és leadtam vagy két kilót.
Lábujjhegyen járkálok, suttogva beszélek.
De ennek már vége. Nem csinálhattam a végtelenségig.
Hogy éreztünk-e örömöt?
Azért, hogy ez lett a munkánk?
Egyáltalán nem.
Csak azt éreztük, hogy ez nagyon nehéz lesz,
és hogy igyekezni fogunk, hogy a lehető legjobb legyen ez az 12 hónap.
ST. JOHN TEMPLOM, LAFAYETTE TÉR
Johnson elnök a St. John püspöki templomba ment,
imádkozott John F. Kennedyért,
és megkérte a St. John lelkészét, hogy imádkozzon érte,
Lyndon Baines Johnsonért,
akit egy gyilkos olyan munkába taszított,
ami a világon a legfontosabb és a legnehezebb.
Január 12., vasárnap.
Van valami, amiről nem esett szó, de én észrevettem:
Lyndon november 22-e óta
minden vasárnap templomba jár,
és néha még hétköznapokon is.
A lehető legfinomabb fogalmazás lenne azt mondani,
hogy a józan eszű ember nem is tudja,
mennyire szüksége van segítségre és vigaszra van.
Pedig szüksége van rá.
Azt beszélték, jövő nyáron leváltják a Kennedy-listáról.
Most viszont szinte biztosan ő áll majd a lista élén.
Az elnöksége, bármeddig tartson is, nem lesz csendes,
mert ambíciói és elszántsága messze felülmúlják szemérmességét és kétségeit.
És talán így is kell lennie annál, aki a legnagyobb hatalmat birtokolja.
- Halló? - Halló!
- Jackie! - Elnök úr?
Szeretlek.
De édes vagy!
Hiányzol, és gondolok rád.
Köszönöm.
Itt egy kislány, aki szeretne köszönni.
- Jackie! - Ó, Lady Bird?
- Igen. - Jaj, hogy vagy?
Nyakig vagyok a döntésekben,
kipakolásban, miegymásban.
De remélem, a gyerekek jókedvűek és boldogok,
és pihenhetsz egy kicsit.
Olyan kedves vagy, Lady Bird. Olyan figyelmes vagy, hogy gondolsz rám.
Ugyan! Csak munkába kell mennem, és sokat kell tanulnom.
Lyndon mondana még valamit. Nagyon szeretlek.
Én is téged. Szia!
Március 7., szombat.
Rövid közleményem van a gazdaságról.
Nagyon örülök az adócsökkentés korai reakcióinak.
A nap fénypontja Lyndon sajtótájékoztatója volt a tévében.
Utána felhívtam Lyndont,
és elmondtam, szerintem milyen ügyes volt.
Meghallgatnád úgy egy percre az észrevételeimet?
- Megvárnád inkább estig? - Igenis. Most meghallgatom.
A tanúvallomás alatt kissé elakadt a lélegzeted,
és túl sokszor lenéztél.
Ha kész szöveget kell mondanod,
érdemes kicsit jobban tanulmányozni,
és több meggyőződést és érdeklődést mutatni.
Az a baj, hogy kritizálnak, ha túl sok időt elveszek.
Az egész időt kérdésekre akarják használni.
A kérdéseikből viszont nem lesznek hírek,
és ha nem kapnak híreket, akkor kikapunk tőlük.
Általánosságban egy jó négyes fölét adok.
Mit szólsz hozzá?
Szerintem sokkal jobb volt, mint múlt héten.
Mindenesetre biztonságban éreztem magam.
Mintha lelkileg és másképp is túljutottál volna egy nehéz időszakon.
Érdekes lesz hallani a többiek reakcióját.
Az egyetem alatt
több területen is szakértőnek tanult.
Tanárnak, újságírónak, titkárnőnek készült.
Miért készült minderre?
Bizonytalanság miatt? Vagy csak nagy volt az érdeklődési köre?
Az újságíró ismerőseim miatt úgy gondoltam...
mozgalmas a munkájuk,
és érdekes helyeken dolgozhatnak.
Egy kelet-texasi kisváros diákjaként
hirtelen megnyílt előttem a világ összes kapuja.
CLAUDIA TAYLOR ÚJSÁGÍRÓ
Sok cikket írtam, de jobban tetszettek a kiemelt történetek,
mert így érdekes karakterekkel találkozhattam.
Tudtam, hogy meg fogok élni valami módon,
bár közben úgy gondoltam, hogy majd férjhez is megyek. Ezt feltételeztem.
Nagyon rámenős volt,
közvetlen és dinamikus.
És emlékszem, hogy még a nap vége előtt
megkérte a kezemet, és azt hittem, megőrült.
Gondolom, tovább tart átgondolni
egy életre szóló döntést.
Egyre izgatottabb lettem.
Azt nem tudtam, mi lesz,
csak azt, hogy valami fontos.
Szokott az elnök a világ problémáiról
önnel beszélni?
Beszél arról, ami nyomja a lelkét?
Azt hiszem, tisztelettel...
viszonyul hozzám, és úgy gondolja, jó az ítélőképességem,
és szereti meghallgatni a mondanivalómat.
És jó, ha van valaki,
akivel teljesen...
szabadon beszélhetünk bármiről.
Március 22., vasárnap.
Lyndon telefonált,
és egy csomó elbűvölő vendéget hívott.
Vietnámról beszéltek.
Két héttel ezelőtt McNamara védelmi miniszter bejárta az országot.
A kormányom álláspontja világos.
teljes mértékben támogatjuk Dél-Vietnámot.
Rémisztő hallani, hogy McNamara szerint
milyen elhivatottak az ellenfél katonái.
Intenzív képzésük és ötleteik vannak,
ami nálunk hiányzik.
Láttam az irritációt és az idegességet
a többségi vezető napjainak legkeményebb szakaszából.
Ez a problémám.
Ezt kell megoldanom.
Hogy elég tapintatosnak
vagy néha elég gonosznak kell lennem,
hogy időben hazahozzam Lyndont,
és magával hozza a munka egy részét,
hogy itt, egy kicsit nyugodtabb légkörben végezhessük el.
Kicsit még dolgoztam,
aztán bekuporodtam az ágyba a legfényűzőbb dolgokért:
egy pohár borért és a „Gunsmoke”-ért,
a legnagyobb élvezetem.
Mindez azt bizonyítja,
hogy képesek vagyunk úgy is élni, hogy katasztrófa lóg a fejünk felett.
Április 8., szerda.
Washington elbúcsúztatja Amerika egyik nagy hősét,
Douglas MacArthur tábornokot.
Ünnepélyesen, libasorban álltunk.
Lyndon a jobbomon volt,
a balomon az államügyészt találtam.
Lebarnult, egészségesebb és nyugodtabb volt,
mint korábban.
Ahogy jött a koporsó, zászlóval beterítve,
Kennedy elnök novemberi temetésének
visszhangjait éreztem.
Azt mondta: „Csodálatosan csinálod.”
„Mindenki ezt mondja.”
Majd jelentős szünet után,
szinte megerőltetve azt mondta:
„És a férjed is.”
Sok tekintetben tisztelem Bobbyt, csodálom.
De furcsa nyugtalanságot érzek körülötte,
amit a bátyja körül nem éreztem.
Fogalmam sincs, mi zajlik a fejében.
Az évértékelő üzenetében
az elnök a szegénység elleni támadásra szólított fel.
Ez foglalja majd le figyelmük nagy részét?
Azt hiszem, Nancy, a kérdés,
ami leginkább foglalkoztat mindenkit,
az a béke megőrzése,
és a szegénység teljes képe,
a fekete folt az országunkon szintén nagyon fontos nekem.
Kampányolni akar vele az elkövetkezendő hónapokban?
Igen, Nancy, segíteni akarok mindenben, amit csinál.
Április 24., péntek.
Helikopterrel érkeztünk Kelet-Kentuckyba.
Egy Inez környéki réten landoltunk.
Ezen a területen régen minden a bányászatról szólt.
Beteg iparág lett belőle.
Azóta sem pótolta semmi.
Megérkeztünk Tom Fletcher otthonához
és megkértem Lyndont,
tartsa távol a fotósokat, amennyire lehet.
Nehogy kirakatot csináljunk a emberekből.
Lyndon a tornácon ült le
Mr. Fletcherrel beszélgetni.
A gyerekek iskoláztatásáról és arról beszéltek,
hogy évi 400 dollárból kellett megélnie nyolc gyerekkel.
Úgy vélem, a nagyon korlátozott az étrend,
amit sok évig folytattak, lehet az oka
hogy Mrs. Fletcher ennyire sápadt és kedvetlen,
és ezért nincs lépcső a tornáchoz.
Mikor felugrottam, nem értettem, miért nem megy le valaki,
hogy legalább egy tönköt lefűrészeljen, hogy lépcsőként használja.
Aztán rájöttem, honnan is tudhatnám,
milyen nyolc gyereket felnevelni évi 400 dollárból?
KÉT REPUBLIKÁNUS RÁMUTAT LADY BIRD FÖLDJÉNEK „SZEGÉNYSÉGÉRE”
SZEGÉNYSÉG ÉL A JOHNSON- FÖLDÖN KONGRESSZUSI KÉPVISELŐK SZERINT
Úgy vélem, a Johnson családnak
követnie kellene a keresztény útmutatást,
és a saját házuk, illetve házaik táját rendbe rakni,
mielőtt másoknak prédikálnak
az évi egymilliárd dolláros programjukkal.
Mióta a Johnson családé ez a farm?
Jó pár éve, azt hiszem.
Lady Bird az ő ágán örökölte.
Úgy tűnik, két republikánus képviselő Alabamába utazott,
hogy kikérdezzék a bérlőimet
az aktatáskájukba rejtett magnókkal,
lefényképezték a házakat,
amik valóban elég rossz állapotban vannak,
hogy megakadályozzák Lyndon szegénységi törvényjavaslatát azzal
a szemfényvesztő pletykával,
hogy Mrs. Johnson bérlői nyomorban élnek.
A termés 25%- át Mrs. Johnsonnak fizetik lakbérként.
Igen, uram. Így van.
Hallott már Johnson elnök szegénységi programjáról?
Nem, én...
Vagyis, úgy érti... hogy érti?
Az egy program, amit az elnök szeretne jóváhagyatni a Kongresszussal,
hogy emelje a „az ország szegényeinek életszínvonalát”.
Mit gondol, mit tesz ez a program, hogy növelje
az ebben a házban élők életszínvonalát?
Nos, amennyire én tudom, szerintem segíteni fog.
Azt mondtam Liznek,
hogy ahol korábban vagy 20 bérlőnk volt,
már csak négy volt.
Az egyikük, Charlie Cutler,
már nagyapa idejében is ezen a helyen élt.
Tanulatlan, képzetlen, és ha jól tudom, a 80-as éveiben jár,
így Charlie-nak nincs hova mennie.
De fedezékbe kell húzódnunk, csúnya vihar lesz.
Háború Dél-Vietnámban.
Csúnya háború egy távoli helyen.
Nem örülünk, ha háborút veszítünk.
Az Egyesült Államok hivatalos álláspontja az,
hogy ezt nem kell elveszíteni.
Valójában nem is nekünk kell megnyerni.
Ez valaki más háborúja.
De az Egyesült Államok érdekei,
és az ország nagy tekintélye
súlyosan károsodna, ha a háborút elvesztenénk.
Május 14., csütörtök azzal kezdődött, hogy megtámadták az asztalomat.
A puritán lelkiismeret maradványai arra ösztönöznek, hogy sok levelet elolvassak,
akár, sőt, leginkább a rosszakat.
Aztán, amikor az asztalom olyan tisztává vált, mint régen volt,
elmentem Huntlandsbe.
Betelefonáltam a Fehér Házba, és megkérdeztem dr. Hurstöt,
hogy Jimmel eljönnének-e megbeszélni Lyndon problémáit.
Nem tudom,
hogy akármelyikük átérzi-e a fájdalma mélységét,
ha és amikor szembe kell néznie azzal,
hogy több ezer amerikai fiút
Vietnámba kell küldenie.
Lyndon felhívott.
Magányos volt, hallottam a hangján.
Szomorú beszélgetés volt az alabamai bérlőkről,
valamint végeláthatatlan vágyáról, hogy megszabaduljon a tehertől.
Kilencoldalas elemzést
készítettem a helyzetéről.
Először is, arra az esetre, ha úgy döntene, használni akarja,
volt benne egy javasolt bejelentés, mely szerint nem indul a választáson.
Ha nem indul, valószínűleg visszatérünk a farmra,
és élvezni fogja a szeretett országát,
engem, Lyndát és Lucit, jobban, mint eddig bármikor.
De egy kiábrándultsági hullám is elindulna, és azt mondanák,
„cserben hagytál minket, Lyndon”,
mert ezek az emberek úgy gondoltak rá,
mint a Demokrata Párt legjobb jelöltje.
Elképzelhető, hogy lesznek depressziós időszakok,
amikor nézi, ahogy a következő elnök irányítja az országot,
és elgondolkodik azon, ő mit tett volna ehelyett.
És ha bűnbakot keresne,
nem szeretném, hogy én legyek az.
Ezért másik választást is hagytam.
Ha indul, valószínűleg elnökké választják.
Az ezt követő négy évben őt, engem és a gyerekeket
kritizálni és bírálni fogják olyasmikért, amiket tettünk,
és olyasmikért is, amiket soha nem csináltunk.
Lesz idő, amikor frusztrálni fogja, hogy nem tudja
megvalósítani törekvéseit a nemzet számára.
Ez fájdalmas lesz.
A végső következtetés az volt, hogy szerintem indulnia kéne,
majd három év és kilenc hónap múlva,
1968 februárjában vagy márciusában be kellene jelentenie,
hogy nem indul újra a választásokon.
És addigra
azt hiszem, az élet folyamai eléggé lecsendesednek benne,
és le tudja zárni a ciklusát, majd visszatérhet a birtokra,
és csendben leélhetjük hátralévő napjainkat.
Harmincadik felvétel, 19- es csapó.
Mondja, hogy áll a polgárjogi törvényhez,
amit a Kongresszus tárgyal, és amelyet a szenátus fontolgat?
Úgy érzem, rendben van.
Én úgy érzem, hogy el kellene fogadniuk.
GREENWOODI RENDŐRSÉG
Nem értem, Amerikában
hogy mondhatják az emberek,
hogy Amerika a szabadság országa,
és a bátrak hona,
amikor Amerikában négerek haltak meg
minden ok nélkül.
Valójában nem akarunk elvenni semmit.
Csak esélyt akarunk,
hogy tisztességes emberek lehessünk,
és állampolgárként elmondhassuk,
amit a dal is mond: „Oh, mondd, látod-e
a korai hajnali fénynél...
azt, amit oly büszkén üdvözöltünk.”
És azt kiáltom, Amerika,
valóban ez a szabadság országa és a bátrak hona?
Július 2., csütörtök.
Ma 6:30-kor bekövetkezett a nap,
talán az év legnagyobb híre.
Amerikai honfitársaim!
Ebben a pillanatban fogom aláírni
az 1964-es Polgári Jog törvényét.
Ahogy csendben ültem a székemben,
észrevettem, hogy a főügyész az első sorban ült,
és eltűnődtem, mi jár most a fejében.
A törvény, amelyet öccse ennyire támogatott,
amihez sok reményt fűzött,
és amit végül sikeresen aláírtak,
Lyndon komoly támogatása mellett.
Néztem a főügyész hallgatag arcát
és a nagyon megfontolt tapsolását,
ami még egy kezében alvó legyet sem zavart volna fel álmából.
Ünnepség volt a Keleti Teremben.
A Polgári Jog törvényének aláírása a tévések előtt,
a kongresszus vezetőivel Lyndon mögött,
miközben ő több tucat tollal aláírta a törvényt,
mindegyikkel egy-egy betűt alig leírva.
Amikor eljöttem a Keleti Szobából, azt éreztem, valami elkezdődött
a nemzet történelmében,
tele jósággal és gondokkal.
Nem fogadjuk el a Polgári Jog törvényét.
És addig fogunk kampányolni,
míg el nem törlik.
Szerintem ez nem fogja megállítani a néger tüntetéseket.
Nem oldja meg a faji problémákat, hanem növeli a feszültséget.
Fél, hogy a demokraták ki akarják ezt használni?
Az Egyesült Államok legnagyobb hamiskártyása Lyndon Johnson után,
aki annyi éven át ellenezte a Polgári Jog törvényét,
ez az ember a világ legnagyobb álszentje.
Mivel déli volt, nem hittek neki.
A JOHNSON CSALÁD SZAKÁCSA
Amikor Johnson nevében beszéltem,
azt mondták, elfogult vagyok, mert neki dolgoztam.
Én meg azt mondtam, hogy nem, mert beszéltem vele,
és tudom, hogy az összes négerért tette.
És tudtam, milyen ember ő.
Ott van Zephyr és Lynda Bird.
Mondok még valamit Mrs. Johnsonról,
nagyon kedves volt, és szép helyeken szállásolt el minket.
Ha mi nem lakhattunk ott, ő sem maradt.
Egyszer megálltunk valahol, és a nő azt mondta:
„Igen, van helyünk a számotokra.”
Erre ő: Van két másik ember velem.
A nő rávágta: „Nem, munkát adhatunk nekik, de nem alhatnak itt.”
És Mrs. Johnson azt mondta: „Nos, ez csúnya dolog,”
és elhajtott.
A tengeren, a földön és a levegőben
a félelmetes amerikai hadigépezet olyan erőt alkalmaz,
ami minden veszélynek ellenáll.
Erősítést küldünk stratégiai támaszpontokra,
e frusztráló háború új stratégiájának részeként.
- Igen? - Mr. Bundy hívja a 9-0-án.
- Egy pillanat. - Köszönöm.
Bundy...
Egész éjjel nem aludtam, mert ezen gondolkodtam.
Halálra aggódom magam miatta.
Nem tudom, mit remélhetünk, ha elköteleződünk,
és ez az egész kész káosz.
Tényleg szörnyű.
És arra gondoltam, ha odaparancsolom azokat a kölyköket,
mi a fenéért teszem?
Augusztus 4., kedd fontos nap volt.
Nagy döntéseket hoznak,
amelyek néha teljesen irányíthatatlanok,
néha pedig a hozzám legközelebb állónak kell eldöntenie ezeket.
Ahogy McGeorge Bundy elment mellettem a folyosón, rendkívül szomorúnak tűnt.
Kérdeztem valamit, amire baljós választ adott.
Arra gondoltam, egy kisebb háború lehet a vége.
Ez a Maddox, a két megtámadott romboló egyike,
amik nemzetközi vizeken járőröztek a Tonkin-öbölben, Vietnámnál.
Amerikai honfitársaim! Kötelességem az amerikaiak felé...
bejelenteni, hogy újabb támadások érték
az Egyesült Államok hajóit a nyílt tengeren
a Tonkin-öbölben,
ami miatt arra utasítottam
az Egyesült Államok katonai erőit,
hogy válaszcsapást indítsanak.
Bármennyire is rémisztő a helyzet, volt bennem némi büszkeség.
Talán Truman, Eisenhower
és Kennedy sok ilyen napot élt meg.
Eddig nyilvánvalóan mindent túléltünk,
de veszélyes az út.
AZ ELNÖK 1968. NOVEMBER 22.
Elnök úr, a városi újságírók széles köre
úgy véli, hogy ön erősen ellenzi,
hogy az újságokban és a tévében is kritizálják.
Elmondaná, mi a valódi véleménye erről a témáról?
Feltételezem, hogy szinte minden ember
inkább elismerést szeretne, mint rosszallást.
Néhányan úgy gondolják,
hogy ha túl sokat és keményen dolgozik minden nap,
azzal veszélybe sodorhatja az egészségét.
Hogy védi meg napi szinten az egészségét?
Hosszúak a napjaink,
és sok a figyelmet, sok időt
igénylő probléma.
És sosincs annyi időnk, amennyit szeretnénk
a döntések meghozása előtt, de a döntéseket meg kell hozni.
Elég lázas tempóban dolgozom.
Az első száz napon...
szinte a töréspontig dolgoztattam magam.
Szerintem az emberek tévesen ítélnek meg,
azt hiszik, nagy hatalmat akarok.
Én csak egy kis szeretetre vágyom.
Nem hiszem, Walter, hogy fizikailag és mentálisan
elbírnám a bomba,
a világ, a négerek és a déli helyzet felelősségét,
és egyéb dolgokét.
Azt mondta, másnap reggel odarepül,
és bejelenti, hogy nem indul az újraválasztáson
Atlantic Cityben.
Megmondtam neki, hogy ezt nem teheti meg.
Azonnal elmentem Mrs. Johnsonhoz.
Nála jobban
senki sem tud vele szót érteni.
Bird mondta, hogy menjek fel,
mert nem volt helyes, ha mindenki csak találgat.
DEMOKRATÁK ORSZÁGOS GYÜLEKEZETE
Jó estét. A tenger mellett tartott gyülekezeten
nagy volt a politikai tevékenység.
Egy leginkább négerekből álló csoport
megkérdőjelezi Mississippi csak fehérekből álló küldöttséget.
Első osztályú állampolgárok akarunk lenni.
És ha most nem ül le a Szabadság Demokrata Pártja,
akkor megkérdőjelezem Amerikát.
1964-ES DEMOKRATIKUS NEMZETI GYÜLEKEZET
22 hosszú percig, míg a felesége nézi,
a küldöttek szeretetüket fejezik ki Bobby iránt,
és az elnökük iránt.
Mrs. Lyndon Johnson, Luci és Lynda most érkezett.
És itt is van.
Az Egyesült Államok elnöke,
és az Egyesült Államok következő elnöke,
Lyndon B. Johnson!
Elindulok,
hogy elsöprő győzelmet arassunk pártunk és nemzetünk érdekében.
1964, a választás éve.
A Fehér Ház a fődíj,
amit megszálltak a hölgyek.
Négymillióval több női szavazó van az országban, mint férfi,
és mindkét párt a női szavazatokat akarja.
Ez a nő éve Washingtonban.
A hölgyek magukénak követelik a címet, vállalva a felelősséget.
Szeptember 11, péntek.
Megkezdődött a tervezett déli kampánykörút megszervezése.
Unom, hogy mindenki úgy tesz, mintha dél lenne a mostohagyerek.
A dél gyermeke vagyok, és az is az enyém,
és ezt el is akarom mondani, még ha meg is büntetnek érte.
A Lady Bird Special hátsó peronján állok,
Elizabeth Carpenterrel, Mrs. Johnson sajtószóvivőjével.
Mrs. Carpenter, mi a fő célja az útnak
Mrs. Johnsonnal?
Nos, Marlene, nyilvánvalóan választások vannak,
és segít elvinni a kormány és a férje
múltjának történetét nyolc államba.
Senki sem ismeri jobban a történetet, mint Mrs. Johnson,
és úgy gondolom, hogy idén ősszel győzelmet fogunk aratni.
Amerika egyik legnagyobb kampányvezetője
Alexandriát választotta első állomásnak
és büszkén jelenthetem...
hogy én vagyok a férje.
AHOGY VONATA DÉL FELÉ HALAD, AZ ERŐSZAK EGYRE FENYEGETŐBB.
A TITKOSSZOLGÁLAT NÉVTELEN BOMBABEJELENTÉST KAPOTT.
A VESZÉLY ELLENÉRE LADY BIRD KAMPÁNYKÖRÚTJA FOLYTATÓDIK.
ÜDVÖZÖLJÜK GOLDWATER ÁLLAMÁBAN
Úgy gondolja, az államban Goldwater nyer?
Szerintem az egész állam
- Goldwatert támogatja. - Georgia
most először szavaz republikánusra.
De most ez lesz.
A demokraták mindig uralták Georgiát.
Gondoltuk, megmutatjuk nekik, hogy van itt pár republikánus is.
Mrs. Johnson, mi volt az eredeti elképzelése az útról,
mit gondolt, hogy alakulnak majd a dolgok?
Többnyire barátságos és nagy közönségeket láttunk,
de néha-néha akadtak itt-ott bekiabálók.
Úgy érzi, ennek ellenére benn tudják tartani délt
a demokratikus táborban?
Ez nagy elvárás egy nőtől.
De azt hiszem, más szemszögből kell néznünk.
Persze voltak páran, és joguk is van a véleményükhöz,
de ott volt és látta a több ezer embert,
akik ujjongtak és kezet próbáltak rázni velünk.
Barryt akarjuk!
Barátaim, sok nézőpont létezik ebben az országban,
és tiszteletben tartom a véleményük kifejezésének jogát.
Most én is kifejezem az enyémet.
Köszönöm.
21 NAPPAL A VÁLASZTÁSOK ELŐTT, JOHNSON VEZETŐ TANÁCSADÓJÁT,
WALTER JENKINST LETARTÓZTATTÁK
A VÁD: „RENDELLENES, SZEMÉRMETLEN GESZTUSOK”.
A Walter Jenkins eset
komoly nemzetbiztonsági kérdéseket vet fel,
amikre csak az elnök tud válaszolni.
Tudjuk, hogy az erkölcstelen bűnözőket könnyű zsarolni,
ezért az elnöknek el kell mondania,
Mr. Jenkins részt vehetett-e
a Nemzetbiztonsági Tanács ülésein,
és hozzáférhetett-e szigorúan titkos katonai adatokhoz.
FEHÉR HÁZ
Azt hiszed, ez bomba?
Igen.
Miután a tényeket tudom, nem marad más választásom, mint lemondatni őt.
- Ugye? - Nem marad.
Most csak annyit tehet, hogy szorosabbra zár.
Erre nem válaszolhat közvetlenül, csak viselkedésben,
a magáról kialakított képpel.
Két hete van hátra.
Sok ponttal vezet, már csak annyi a dolga,
hogy nem hibázik.
Walter közönyösnek és távolságtartónak tűnt.
Fel sem foghatom, mennyi szenvedést élt át,
ez volt életem egyik legfájdalmasabb pillanata,
a halálnál is fájdalmasabb a hozzám közel állóknak.
WALTER JENKINS „EXTRÉM FÁRADTSÁGGAL” KERÜLT A KÓRHÁZBA
- Drágám. - Igen?
Amikor kihallgatnak, márpedig ki fognak hallgatni,
azt fogom mondani, ez hihetetlen,
egy olyan embertől, akit annyi éven át ismertem,
egy buzgó katolikustól, hat gyermek apjától.
Ez csak idegösszeroppanás lehet.
Ez nem olyan dolog, amibe most bele kell avatkoznod.
Megpróbáljuk ezt megoldani, a legjobb embereink
dolgoznak rajta.
Azt hiszem, nem fogod fel, hogy a First Lady nem teheti meg.
Nem hiszem, hogy ez helyes.
Én még nálad is inkább így gondolom,
de nem akarom, hogy jobban árts neki, mint amennyire már ártottak.
Ha nem fejezzük ki a támogatásunkat,
elveszítjük mindazok szeretetét és odaadását,
akik idáig velünk voltak.
Beszélj Abe-bel és Clarkkal erről, és...
Abe helyesli a nyilatkozatot.
Ezt nem teheted az elnökséggel, drágám.
Szerelmem, szerelmem, imádkozni fogok Walter mellett érted is.
Ha olvasol nyilatkozatokat, amiben kiálltam Walter mellett,
olyasmit fogsz látni, amit az előbb mondtam neked.
Viszlát, szerelmem!
ISMEREM A CSALÁDUNKAT ÉS AZ ÖSSZES BARÁTJÁT...
ÉS REMÉLEM, MINDENKI... IMÁDKOZIK A FELÉPÜLÉSÉÉRT.
A JOHNSONI LAVINA
A nép hallatta a hangját az országban.
Az Egyesült Államok 68 millió állampolgára
részt vesz a választáson, hogy gyakorolja a jogát,
és Lyndon Baines Johnson elsöprő győzelmet arat,
így az Egyesült Államok 36. elnöke lesz.
A tragédia által hivatalba került férfi
a szavazatok hatalmas hányadát gyűjti be.
Több mint 61 százalékot.
Ez Barry Morris Goldwaternél közel 16 millió szavazattal több.
Történelmi győzelem ez.
1965
Újév napja.
A reggel kávéval, narancslével és jó fogadalmakkal kezdődött.
Az egész napot ruhák csodaországában töltöttem.
Elegáns a kabát, amit a beiktatási ceremóniára viselek.
És a ruha? Majd meglátjuk.
Nem vagyok az a típus, aki vázlatokat készít.
Bemegyek, megnézem a polcon, felveszem és hordom, amíg lehet.
Szilveszterkor megfogadtam,
hogy jobban nézek majd ki a nyilvánosság előtt.
És nem felejtem el, mivel jár a munkám.
Még mindig nagyon nehéz,
nagyon ízléstelen kimondanom, hogy first lady.
Január 20-án, szerdán, szép és napos reggelre ébredtem.
Eljött a nap.
Végigmentünk az úton: Lyndon és én az egyik kocsiban,
aminek golyóálló üveg teteje és oldala volt,
és a Pennsylvania sugárúton már sűrű tömeg állt.
Elérkezett az a pillanat, amikhez a múlt év
minden napja tartott:
amikor Lyndon letette a hivatali esküt
az Egyesült Államok 36. elnökeként.
Felmerült, hogy én tartsam a Bibliát,
amikor felesküszik.
Én a tömegben álltam, a főbíró és Lyndon között,
amíg ő letette az esküt.
Én, Lyndon Baines Johnson ünnepélyesen esküszöm...
Hogy az Egyesült Államok elnökének tisztét...
...híven gyakorlom
Isten úgy segélje.
Isten úgy segéljen.
Február 1-jén, hétfőn, újra kezdődnek a forgalmas napok.
Hétkor felébredtem,
Lyndon ébren volt, és bebújtam az ágyába kávézni.
És hallottam, ahogy Luci őrjöngve beszél egy cikkről,
amit a Women's Wear magazinban olvasott,
ami azt írta a Johnson nőkről, hogy rosszul öltözködnek.
Luci az egészet Lynda Bird bokazoknijára és cipőjére kenni,
és nagyon dühítette a dolog.
Ez a munka állóképességi verseny.
Február 7., vasárnap valójában éjfél után kezdődött.
Lyndon hallott a vietkongok támadásáról
a dél-vietnámi laktanyák ellen.
Meglepődtem, amikor azt mondta, amit már annyiszor hallottam,
de nem gondoltam, hogy mások előtt is kimondja majd.
Azt mondta: „A temperamentumom miatt nem vagyok alkalmas főparancsnoknak.”
Arról beszéltek, hogy szükségszerű parancsokat osztogatni,
amik isten tudja, milyen kataklizmához vezethetnek.
Azt mondta: „Túl szentimentális vagyok.”
Furcsa, hogy annyira érzésteleníthet minket
a saját fájdalmunk vagy problémánk,
hogy nem osztozunk teljes mértékben a poklon, amit a hozzánk közel álló átél.
Halló?
Van egy kis időm, és gondoltam, megpróbálok...
megpróbálom visszahívni.
Köszönöm, hogy visszahívott.
Érdekes megfigyelni, elnök úr,
hogy csak azokban az államokban nem nyert
délen, abban az öt déli államban,
ahol a négerek kevesebb mint 40 százaléka
regisztrált a szavazásra.
És a néger szavazatok
és a mérsékelt fehérek szavazatai
jelentik az új délt.
Pontosan.
Szerintem nagyon fontos, hogy mindenki,
aki ebben az országban születik, egy bizonyos kor elérése után
szavazhat, ahogy harcolhat is.
Március 7., vasárnap.
Jó ideje árral szemben úszom a
depresszió és a relatív tehetetlenség érése ellen.
Lyndon is a gondok felhőjében él, kevés fénysugárral.
Most pedig itt a Selma-helyzet.
Körülbelül hatszázan néger kezdett el vonulni
lassan a főváros felé, úgy tizenöt mérföldre keletre.
Épphogy elhagyták Selmát.
Kis csoportokban meneteltek át Selma városán, és nem állították meg őket,
de amint átkeltek az Edmund Pettus-hídon,
megváltozott a történet.
Két percük van, hogy megforduljanak,
és visszamenjenek a templomba.
HAISTEN MATRAC ÉS NAPELLENZŐ VÁLLALAT
A felvonulók nagy részét könnygáz marással, nyílt sebekkel,
törött csontokkal kezelték.
Este Dallas megye seriffje rádión kérte,
hogy senki se legyen az utcán.
Feszült és megerőltető nap volt.
A Fehér Ház előtt tüntettek,
ami nem szokatlan látvány.
De ebben a kontextusban, azt hiszem, sokkal hevesebb volt, mint korábban.
Mert Lyndon déli elnök,
és mert olyan sok néger szavazattal nyert tavaly ősszel,
mert a szavazati jog volt a kulcs
az egész polgárjogi kérdéshez,
amit '57 óta folyamatosan emlegetett.
Úgy tűnik, a tegnapi selmai csata
inkább csak a kezdet volt.
King válasza Wallace kormányzónak egy újabb felvonulás.
Ugyanaz a város, Selma.
Ugyanaz az úti cél, Montgomery.
A dátum: holnap, kedd.
King azt mondja, ő maga fogja vezetni.
Később hallottam, hogy nem tudta, amikor megfordult,
hogy bárki követi-e.
De ez győzelem volt, észszerűség.
Ideiglenes fazékfedő a vulkánon,
hogy legyen ideje a kongresszusnak megszavazni a szavazójogi törvényt,
és megmentsen a katasztrófától.
SELMÁVAL VONULUNK!
Ez egy város ritmusa.
Bármelyik nagyvárosé.
Bárhol.
Az amerikai városok válsághelyzetben vannak.
Magas a tervezetlen növekedés mértéke.
Zsúfoltakká és túlterheltekké váltak.
Most először
az amerikaiak komolyan elgondolkodnak,
hogyan váltak ilyenné a városaik.
Városainkban kreatív programokra van szükség,
hogy az utcákat megformáljuk, és a nyílt tereket
a szépség és pihenés színhelyévé alakítsuk.
Lyndon beszéde a környezetről
és annak megőrzéséről szólt,
és eldöntöttem, ez nekem szól.
Amióta bementünk a Fehér Házba,
az újságírók azt kérdezgették: „Mi a szerepe?”
És Mrs. Johnson azt válaszolta:
„A first ladyként betöltött szerepem
tettekként jelenik meg, nem szavakként.”
Az volt a célunk, hogy meggyőzzük Mrs. Johnsont,
hogy vegye kezébe az irányítást,
és alakítson egy bizottságot, aminek helye van a Fehér Házban,
és ami nézeteket mutat be és erőfeszítéseket tesz,
hogy szebbé tegye városunkat, Washingtont.
Azt hiszem, eljött az ideje a nemzeti tudatunkban,
hogy megvizsgáljuk a környezetet, és feltegyük a kérdést,
mit tett ellene az ember.
Vidéken nőttem fel,
és teljesen magamra voltam hagyva.
Nem volt sok állandó társaságom.
A természet volt a barátom,
az ellátóm és tanítóm.
Nagy öröm volt számomra, és sosem okozott csalódást.
Március 9-én, kedden volt a városrendező bizottságom ülése.
A városrendezés olyan, mint egy összegabalyodott gyapjúgombolyag:
az összes szál összefonódik...
A rekreáció és a városfejlesztés,
a gyorsforgalom és az autópálya-szépítés,
a mentálhigiénia és a bűnözési ráta.
Nehéz egy egyenes mederbe terelni
ezt a beszélgetést,
mert minden valami máshoz vezet.
Körülbelül 11.30-kor mind a 30-an elindultunk
a kirándulásunkra.
Megálltunk a Green Leaf Gardensnél,
egy szerény kis téglasorháznál.
Ez volt Walter Washington kedvenc helye, lelkesedett érte.
Együtt gyakran látogattunk el
az itteni iskolákba, lakóparkokba
és Washington szomszédságaiba.
Bölcs és rátermett közszolga.
Beutaztuk ezt a várost,
Mindketten úgy döntöttünk, hogy a tevékenysége egy részét
csakis szépítkezésnek tartanák, és hogy az emlékműveken kívül
nagy munka vár ránk.
És hogy egyenlő hozzáférést kell biztosítani
nemzetünk nagyságához és erősségeihez, és a szomszédságainkban
mindenki számára elérhetőnek kell lennie ezeknek.
Én nem hatóság vagyok, csak egy érdekelt, lelkes polgár.
Rájöttem, hogy van egy eszköz a kezemben a cím miatt, amit rám ruháztak,
és ezt ki akarom használni.
Semmi sem fontosabb a városrendezésben való közreműködésemnél,
de új szót szeretnék rá.
Július 13., kedd.
A következő egy évben a történelemben elfoglalt helyünk foglalkoztat.
A nap legfontosabb része természetesen
az új legfőbb államügyész-helyettes kinevezése.
És Thurgood Marshall az első néger, aki ilyen pozíciót tölt be.
Egy férfi, akinek csodás előélete volt.
Csodálta Thurgood bírót, és beszélt a lehetőségről,
hogy ha felszabadul egy hely, talán a Legfelsőbb Bíróság
bírájává nevezi.
Július 30-án elfogadták a Medicare-javaslatot.
Az elnök és Mrs. Johnson, valamint Humphrey alelnök megérkezett az eseményre,
ahol a Medicare-javaslatot a társadalombiztosítás részévé teszik.
A lehetetlen törvényjavaslat.
Minden okunk megvan, hogy büszkék legyünk rá.
Augusztus 6., péntek.
Reggel beszéltem Lyndonnal,
ő emlékeztetett a szavazati jogról szóló törvény aláírására.
Nem voltam elég hatékony, és elfelejtettem megnézni,
de később büszkén vettem észre, hogy Luci nem felejtette el.
Ott állt az apukája mellett, kéz a kézben sétáltak be.
Drámai helyzet volt, drámai esemény.
Tudom, hogy e termen kívül
a nemzet felháborodott lelkiismerete zúg, és még ha át is visszük a tervezetet,
a harc nem ér véget.
Ami Selmában történt egy sokkal nagyobb mozgalom része,
amely az ország minden államába eljutott.
Az amerikai négerek törekvése,
hogy biztosítsák maguknak az amerikai élet teljes áldását.
Az ő ügyük a mi ügyünk is.
A tény, hogy a héten sok eredmény született a törvényhozásban
nem akadályozta meg, hogy a híreket a vietnámi helyzet uralja.
Ma utasítottam Vietnámba egy légi hadosztályt
és más erőket, melyek harci erőnket
szinte azonnal 75 000-ről 125 000 főre emelik.
Azt mondta, Vietnám napról napra rosszabb.
Választhatok: vagy még több embert küldök a halálba
vagy szégyenben távozom.
Olyan, mintha repülőgépen ülnék
és választanom kellene, hogy lezuhan vagy inkább kiugrom,
de nincs ejtőernyőm.
Ha megsebzik, én vérzek.
Le akarod fotózni? Csinálhatod.
Mit szólsz 11-hez?
Tizenegy jó lesz.
Szerinted az túl nagy expozíció?
Legyen 16?
Lemegyek nyolcra, Mrs. Johnson!
Jól van.
Mrs. Johnson sikeresen egyensúlyoz a vékony fonálon a feleségként és anyaként
betöltött szerepe és a nyilvános városrendezési szerepe között,
amit egyes érdekcsoportok nem találtak lehengerlőnek.
Augusztus 17., kedd.
Korán keltem, és Lizzel arról beszéltem,
hogy mennek a városrendezési törvények a képviselőházban és a szenátusban.
AUTÓPÁLYA-SZÉPÍTŐ TÖRVÉNY
Négy ilyen törvény van, mind az autópályákkal kapcsolatos.
HEVES VITA AZ IRÁNYÍTÁSRÓL
Sokat beszéltek az országban
és az újságokban, de a Kongresszusban nem sok minden történt.
BIZONYTALAN A TÖRVÉNY
Az egyiknek annyi.
Az óriásplakátokról és roncstelepekről szólóknak,
amik a költségvetés három százalékát
az autópályák menti faültetésre szánnák, jobb esélyük van.
Kormányunk nem kívánja büntetni vagy bírságolni
az országunk bármely magánvállalatát.
De nem hagyjuk, hogy saját magáncéljaikkal
a közemberek életébe tolakodjanak.
És ezért ma nagy örömömre szolgál aláírni
az 1965- ös Autópálya-szépítő törvényt.
Hányszor vezettem a Bethesda kórház bejáratához?
Nagyon komoly idők voltak.
Az elmémben, és úgy gondolom, Lyndon elméjében is él a kép
a komoly szívrohamáról.
Az első pár évben léptük át ezeket a mérföldköveket,
lágyan, aggódva.
Most úgy teszünk, mintha nem történt volna meg.
Bár Lyndon és én nem felejtjük el.
PÉNTEKEN MEGMŰTIK JOHNSONT, ELTÁVOLÍTJÁK AZ EPEHÓLYAGJÁT
Nagyon színpadias volt az egész.
Felhoztak egy hosszú kocsit, és az orvosok felsegítették rá Lyndont,
mire ő: „Menjünk!”
Úgy éreztem, megjátssza magát,
hogy ne aggódjunk.
Az epehólyag valóban begyulladt, és epekő volt benne, ahogy gyanították.
Kettős operáció kellett, nagyobb veszéllyel, hosszabb felépülési idővel.
A MŰTÉT UTÁN ABE FORTAS, JOHNSON ÜGYVÉDJE
ÉS LEGFELSŐBB BÍRÓ
TALÁLKOZIK LYNDONNAL EGY „TITKOS” TALÁLKOZÓN.
HÚSZ PERCIG BESZÉLGETNEK LADY BIRD ÉRKEZÉSE ELŐTT.
NAVAL KÓRHÁZ
Bementem a szobába, és Abe csendben ült Lyndon ágya mellett.
Abe tanácsát kérte arra vonatkozóan, hogyan szabadulhat meg
az elnökség terhétől határozatlan időre.
A depresszió fekete szörnyetege visszatért az életünkbe.
Olyan volt, mint egy ember, akin hirtelen lezuhant egy lavina.
Azt mondta, most egy döntést sem akar hozni.
„A farmra akarok menni.
Nem akarom, hogy Hubert felhívhasson.
Kérhetik, hogy mondjak le, talán menesztenek is.”
Többnyire tompa csendben ültünk,
és Abe csendben jogi tanácsokkal látott el minket az alternatívákról.
Abe elkezdte leírni, amit Lyndon kért tőle.
Miután Lyndon elolvasta, azt mondta
„Tessék, tartsd meg mindkét másolatot!
Nem akarom, hogy bárki tudjon róluk.”
Életbevágóan fontos, hogy napokig, akár hetekig pihenjen.
De hogyan nyerhetne egy kis nyugalmat, mikor ő az Egyesült Államok elnöke?
A kérdés persze az, mi lesz a Johnson stílus 1966-ban?
Olyan év lesz ez, ahol a stílus egymagában nem oldja meg a dolgokat.
Már megtanulta, hogy nem bír elbánni a vietkongokkal
és az észak-vietnámiakkal úgy, mint egy makacs képviselővel.
Ennek tudata
gyakran okoz mogorvaságot az elnökben.
Neheztel a kérdésekre, amikre nem tud válaszolni,
türelmetlen a sajtóval, és olykor fondorlatos állításokat tesz
a történtekről és a következményekről.
1966
Ez az elkerülhetetlen drámaiság, mit tartogat számunkra ez az új év?
Elmondaná, mit küld Mrs. Johnsonnak a táviratban?
- Olvassam fel? - Igen, kérem.
Tudjuk, hogy osztozik a gyászunkban a Vietnámban elhunytakért.
Kérjük, adjanak hangot azoknak, akik bombázás helyett inkább tárgyalnának.
Kell, hogy legyen diplomatikus megoldás a vietnámi helyzetre.
Február 13., vasárnap.
Ebédidőben a Lafayette Park tele volt tüntetőkkel.
TÁMOGATJUK A JÓZAN ÉSZ HANGJÁT A KONGRESSZUSBAN!
Manapság ez elég gyakori.
Lyndon szerint ez a dolog veszélyes méreteket ölt.
GIMIS DIÁKOK A HÁBORÚ ELLEN
Lyndon hasonlatot állított fel minden Vietnámban szolgáló katona anyja
és a saját érzései között.
Azt mondta: „Nincs egy anya sem, akit annyira érdekel ez, mint engem,
mert 200 000 katonám van ott, és azt hiszik, én vagyok a főnök.
És ha nem én vagyok, isten óvja őket,
akkor ki a fene az?”
LUCI ESKÜVŐJE EGY KIS MEGKÖNNYEBBÜLÉS A GYULLADÁS, SZTRÁJKOK ÉS HÁBORÚ KÖZBEN
Luci esküvőjének napja tiszta és gyönyörű volt.
Egy montázsként él bennem az emléke.
Az egyikük előresétál, akár egy színdarabban.
Nem arra gondolunk, hogy ez az utolsó pillanat,
amikor a lányunk még csak a miénk.
Makulátlan volt méltóságában és gyengédségében.
Mentségére legyen mondva, nem emlékszem, hogy egyszer is ránézett volna az órájára
pedig a ceremónia egy óránál is hosszabb volt.
Jómagam nem láttam a tüntetőket.
Csak akkor tűnik fel, ha nagyon lármásak.
Védelmezem Lucit és Patet, undorodom az egésztől,
mint állampolgár, és nem vagyok elég bölcs, hogy megbirkózzak vele.
Véget vetne a spekulációnak és elmondaná nekünk, hogy A...
indul- e 1968-ban és B...
Hubert Humphrey lesz-e az alelnöke?
Ms. Mean, nem tudtam, hogy ilyen sok volt a spekuláció.
Nem állok készen, hogy döntést hozzak a '69 januárja utáni jövőmről.
Még jó pár hónap, míg eljön az ideje,
hogy bejelentsem, mik a terveim.
Május 13., szombat.
Sok-sok hónappal ezelőtt, '68 márciusát tűztem ki időpontnak,
amikor Lyndon kijelentheti, hogy nem indul újra a választásokon.
Életemben először úgy éreztem, hogy Lyndon boldog lesz, amikor nyugdíjba vonult.
Minden alkalommal egyre jobban élvezem, amikor visszatérünk a farmra,
és nem tudom, kibírnánk-e még négy évnyi elnökséget.
Ha az életnek van mintázata,
kijelenthetjük, hogy nyáron rengeteg a munka.
Egy ceremónián a Rose Gardenben, egy rabszolga 58 éves dédunokáját
Johnson elnök a Legfelsőbb Bíróság bírájának jelölte ki.
Ő Thurgood Marshall államügyész-helyettes.
Ma reggel üdvözöltem a Polgári Rendbontási Bizottság tagjait,
amit az illinois-i Kerner kormányzó vezetett.
Az amerikaiakat megzavarta és megdöbbentette a fosztogatás és erőszak,
ami a kisvárosokban
és a nagyvárosokban egyaránt történt.
LBJ, hány gyereket ölt meg ma?
A pokolba, nem megyünk!
A nehézsúlyú bajnokot, Cassius Clayt bűnösnek találták
a szelektív szolgálatról szóló törvény megsértése miatt.
Elmondtam egyszer, és újra elmondom.
A népem igazi ellenségei itt vannak, nem Vietnámban.
Augusztus 13., vasárnap.
Hűvös időre ébredtünk, és a szél az ősz ígéretét hozta.
Különös, megnyugvást és boldogságot érzel a lányod és unokád társasága miatt,
de ugyanakkor nyomasztanak a gondok,
amiket meg kell oldani, a zavargások egyre növekvő vírusa,
az áldozatok listája, a saját kongresszusi barátaid
és volt barátaid hangja, és a legnagyobb hisztit a demokraták csapják.
Martin Luther Kinget néztük a tévében.
Mindkettőt elveszítjük.
Elveszítjük a szegénység elleni háborút itthon.
Elveszítjük a háborút Vietnámban erkölcsileg és politikailag...
Úgy tűnt, a karizmája kezd eltűnni.
Nem volt olyan izgalmas, mint amire emlékeztem.
A mai felmérés szerint a Lyndon 39 ponton áll, ez az eddigi legrosszabb.
Az ösztöneim azt súgják, hogy csak dolgozzon keményebben,
legyen kitartó és mosolyogjon.
De nehéz.
Van elég erőnk ahhoz, hogy kimondjuk,
a vietnámi háború a madaraknak való.
Lynda Birdnek, Lady Birdnek és Luna Birdnek.
Intézzék el a madarak, mi majd itt ülünk és nézzük.
Az új baloldalnak maximum 300 000 tagja van.
A radikálisok megvetik a kommunizmust, és a liberálisokat látják ellenségüknek.
Az új baloldal elégedetlenségét
a leginkább a fiatalokhoz kötődő politikus is észrevette.
Azt hiszik, készek vagyunk harcolni a szabadságért Vietnámban,
de nem harcolunk század annyi pénzzel, vagy erővel, vagy erőfeszítéssel,
hogy szabadságot biztosítsuk Mississippiben, Alabamában
vagy az északi gettókban.
Olvastam egy alaposan átgondolt vezércikket.
A mai fiatalok észvesztően igyekeznek a lázadás kézzelfogható módszerére bukkanni.
A lázadásuk majdnem teljesen negatív.
Ez egy steril dolog a gazdagság, az alkalmazkodás és az elszigeteltség
bársonyos börtöne ellen.
MEGYEK, HA LYNDA BIRD IS
Elég, ha bizarr dolgokat művelnek stratégiai helyeken, hogy nagy hatást
érjenek el ma, amikor a televízió mindent bemutat.
Azt hiszik csinálnak valamit, amikor észreveszik őket a kamerák.
A fiatalok összekeverik ezt a valódi tettekkel.
Október 9., hétfő.
Az út az oktatásba.
Három óra körül érkeztünk New Havenbe.
Hatalmas tömeg volt ott tele táblákat hordó tüntetőkkel:
„Ne szépítsd Észak-Vietnámot!”,
és képeket mutogattak napalm által megégetett emberekkel.
Kiszálltam a kocsiból.
Kimérten, lassan sétáltam Dr. Brewsterhez.
Hamar megértettem, hogy a jelenlétem
nagy teher a számára.
A modora teljesen rendben volt.
De ha jó a megérzésem, egyáltalán nem akart részt venni ebben.
Egy nagy demokratikus társadalom termelhet elég energiát,
hogy szép és rendezett projekteket építsen?
Ez a válasz a következő két évtizedben fog kiderülni.
Köszönöm szépen.
Még sosem örültem ennyire, hogy befejeztem egy beszédet.
Kifelé jövet mindenkivel kezet ráztam, akit csak elértem,
és még a titkosszolgálat is örült, hogy majdnem vége volt az estének.
Számomra is lecke volt, hogy nem lakhatok a Fehér Házban, teljesen elszigetelten.
Tudni akarom, mi folyik itt, akkor is, ha a tudás szenvedéssel jár.
LBJ GONOSZ
Egy különös négyes csapat bukkant fel ma
a Fehér Házból, és a déli udvaron sétáltak.
Charles Robb tengerészkapitány, a jövendőbeli felesége, apósa és anyósa.
A Fehér Házban fognak házasodni,
majd az elnök veje Vietnámba megy harcolni.
Lynda esküvője, december 9-én, szombaton lesz.
A szertartás időben kezdődött.
Hogyan írnám le a menyasszonyt?
Királynői, sugárzó, lenyűgözően gyönyörű, csodálatos.
Akármilyen szép is volt, én a férjét bámultam a szertartáson, ahogy csendben
és búcsúzó tekintettel nézte, és a haja fehérebb volt, mint valaha,
és gyengédséget éreztem iránta.
Sosem láttam szebb szertartást.
Lynda esküvői ruhája minden elvárásnak megfelelt,
és remélem, látni fogom ahogy az unokám viseli,
és biztos vagyok benne, hogy akkor is ugyanilyen jó lesz.
Január 13., szombat.
Visszatértünk az újévben
a legnehezebb év kezdetéhez, és a nagy problémánk megoldatlan maradt.
Elmentünk Luci házához, és ott volt Lyn,
aki mosolygott, pedig fülgyulladása volt,
és teljesen elkápráztatta a nagyapja látványa.
Lyndon több időt töltött vele, mint bármelyik gyerekünkkel valaha.
Azt mondta: „Egy dologra vágyom, mégpedig arra, hogy nagypapa legyek.”
Humoros és szánalmas is volt.
Január 17., szerda.
Az évértékelő beszéd napja.
Lyndon megkérte George-ot, hogy készítsen egy nyilatkozatot arról,
hogy nem fog elindulni a választásokon.
Amit én írtam Lyndon kérésére, gyenge volt,
és ha van valami, amit szárnyas, tüzes szavakkal
kell kimondani, hát ez az.
A nyilatkozatot, amit '64-ben írtam,
amikor Lyndon Atlantic Citybe készült,
de nem akart menni, az asztalom jobb fiókjában tartom, a hálószobámban.
Kivettem, és újraolvastuk, amit akkor mondtam.
Most jobban hangzott.
Lyndon George nyilatkozatát a belső zsebébe tette.
Nem mondhatta el az évértékelő beszéd közben.
A bejelentés a beszéd után jött volna, és úgy kezdődne:
„És most egy személyes ügyről szeretnék beszélni.”
A hozzá közel állókra néz válaszra várva,
valami bölcsességért, tanácsért, amit nem kaphat meg.
Azt kérdezte: „Na, mit gondolsz?
Mit tegyek?”
Ránéztem a reménytelenség érzésével, és azt mondtam:
„Luci reméli, nem indulsz el.
Azt akarja, hogy te, ő és Lyn, és mi mind együtt legyünk.
Lynda reméli, hogy elindulsz.
Mert a férje háborúba megy, és szerinte több az esélye,
hogy élve hazahozzuk, és minden elrendeződik, ha te leszel az elnök.
Én pedig nem tudom, már mindent elmondtam.
Nem mondhatom meg, mit tegyél.”
Házelnök úr, az Egyesült Államok elnöke.
Szívből remélem, hogy hatalmunk építésére és védelmünkre szánt kiadásokat
a béke programjainak szentelhetjük.
De amíg a világ körülményei nem engedik, és a béke nem biztosított,
Amerika legbátrabb fiai, akik országunk egyenruháját viselik, folytatják a harcot.
Közben elromlott a súgógép.
Láttam, hogy három-négy oldalnyi szöveget lapozgat,
miközben próbálkozik.
Ahogy közeledtünk a végéhez, egyre jobban feszengtem a székemben.
A zsebébe nyúlt?
Akartam én ezt?
Akkor könnyebbülnék meg, ha megtenné, vagy akkor, ha nem?
Elérhetjük ezeket a célokat?
Hát persze.
Köszönöm, és jó éjt!
Nem nyúlt a zsebébe a vázlatért, amiről tudtam, hogy ott van.
Január 18., csütörtök.
Átfutottam a vendéglistámat az első Női Cselekvők ebédjére. A témánk:
„Utcai bűnözés.”
Néhány vendég késett, a felszolgálók hozzám kísérték őket,
köztük Eartha Kittel.
Kisvárosi gyerekekkel dolgozom, ezért hívtak meg erre az ebédre.
Nem akartam menni,
de a Fehér Ház hívogatott, hogy igen,
Mrs. Johnson mindenképpen szeretné, ha eljönnék.
„A bűnözés szörnyű téma egy ilyen kellemes találkozón,
de úgy hiszem, mindenki egyre inkább
szembe akar nézni vele.”
Aztán bejön Johnson elnök,
rákönyököl a pulpitusra, ami hirtelen ott termett.
Miss Eartha Kitt, aki közel ült a pódiumhoz,
elé állt és így szólt:
Elnök úr, az Egyesült Államokban előforduló bűnözéséről beszéltünk,
ami mindenkit érdekel, és ezért vagyunk ma itt.
De mit tehetünk a kötelességüket elmulasztó szülőkkel?
Például akiknek dolgozniuk kell,
akik nem tudnak a gyerekeikkel annyi időt tölteni, amennyit kellene.
Azt hiszem, ez a fő gond.
Lyndon szünetet tartott, de szerencsére tudta a választ.
Azt hiszem, ezt jó lenne, ha feltenné magának és a többi nőnek is,
és elmondaná, mire jutottak.
Leült, majd eloltotta a cigarettáját, dobálta a hosszú haját,
és attól kezdve figyeltem, és vártam, de nem tudtam, mire.
Csak grimaszolt és dohányozott.
Megkértem a vendégeket, osszák meg megfigyeléseiket és vitatémáikat.
Láttam, hogy Miss Kitt felemeli a kezét és tudtam, hogy fel kell szólítanom.
Nem tudtam, mire számítsak, csak azt, hogy nem lesz jó.
Felállt, és gyorsan, szenvedélyesen. dühösen beszélni kezdett
arról, hogy a segélyek mértéke túl alacsony.
Majd lassan a csúcspont felé haladt, eljutott igazi céljához,
a vietnámi háború elítéléséhez.
Felém lépett, és mélyen a szemembe nézett.
Jó színésznő volt. Azt mondta:
„Mrs. Johnson, ön is anya,
bár önnek lányai vannak, nem fia.
Én is anya vagyok, és tudom, milyen érzés megszülni egy babát.
Gyerekem van, akit maga háborúba küldött.
Nem csoda, hogy a kölykök lázadnak, és füvet szívnak.”
Miss Kitt levegőt is vett a szoba döbbent csendjében.
Egy nő a jobbomon azt mondta: „Köszönöm, Eartha,
hogy ezt kimondta.
Mind így érzünk, de sajnos
a jelen lévő nők 75%-a Johnson elnöknek dolgozik.”
Nagyon higgadt voltam, és elköszöntem minden jelenlévőtől.
Ma ismét a Fehér Ház előtt tüntettek,
miután bent is erős ütést mértek rá.
Ezek a nők Eartha Kittet támogatják,
aki kirohant egy fehér házi ebéden
a háború, az adók és a fiatalok elidegenítése ellen, ezzel
az évértékelő beszédet megszégyenítő figyelmet kiríva.
Miss Kittnek sikerült, ami a tüntetőknek és a politikai ellenfeleknek nem,
nézeteltérést vittek az elnök családjához.
A kommunisták január végén nagyszabású, újévi támadást indítottak.
Thieu dél-vietnámi elnök hadiállapotot hirdetett.
Ki nyert és ki vesztett a városok elleni Tet-hadművelet során?
Nem tudom biztosan.
A vietkongok nem nyertek kiütéssel, de mi sem.
A történelem bírói talán döntetlenként értékelnék.
Most biztosabbnak tűnik, mint valaha, hogy Vietnám véres eseményei
patthelyzetben végződnek.
És minden eszkalálódással a világ egyre közelebb kerül a kozmikus katasztrófához
Riporterként egyre világosabbá válik, hogy az egyetlen logikus megoldás az lesz,
ha nem áldozatokként tárgyalunk, hanem becsületes népként,
akik betartották ígéretüket,
hogy megvédik a demokráciát, és megtettek minden tőlük telhetőt.
Walter Cronkite vagyok. Jó éjszakát!
ROBERT F. KENNEDY SZENÁTOR
Ma bejelentem, hogy indulok az elnöki posztért.
Nem csupán azért indulok, hogy szembeszálljak egy férfival,
hanem hogy új irányelveket javasoljak.
Azért indulok, mert meg vagyok győződve, hogy az ország veszélyes úton halad,
és mert olyan erősek az érzéseim arról, hogy mit kell tennem,
és úgy érzem, kötelességem megtenni mindent, amit tudok.
A döntésemet nem vezette személyes ellenszenv
vagy tiszteletlenség Johnson elnökkel szemben.
A nevezésemet ezennel benyújtom a kaliforniai előválasztásra.
Elnök úr, milyen hatással van a főparancsnokra,
hogy tudja, hogy az új veje háborúba megy?
Gondolom, örül, hogy a vejét több évig
képezték ki egy olyan elit egységben, mint a tengerészgyalogosok egysége,
akik felkészültek, és felszereltek hazájuk érdekeinek szolgálatára.
Így érzek minden tengerészgyalogossal kapcsolatban,
és minden más egységünk tagjaival kapcsolatban is.
Március 31., vasárnap.
Lynda a kaliforniai vörös szem különjárattal érkezett,
miután előző este könnyes búcsút vett Chucktól.
Úgy nézett ki, mint egy szellem.
Azt mondta: „Anya, rémesek voltak.
Lökdöstek és tolakodtak, hogy eljussanak hozzánk.”
A sajtóra gondolt.
Százados, mikorra kerül csatába?
Rengeteg feleség volt ott, akik szintén a férjüktől búcsúztak.
Bevittem a szobájába, és lefeküdt.
Amikor bementem Lyndon szobájába, sírt.
Most először láttam sírni Mrs. Johnson halála óta.
De nem volt ideje sírni.
Este kilenc órakor beszédet kellett mondania a háborúról.
Fogalmam sincs, hol vannak a pontok.
A léptetés meg... De így kell megcsinálnom, már nem lehet
megváltoztatni, de ez...
A szombat nagy részében magam is dolgoztam rajta.
Elég pozitívan gondoltam a változtatásaimra.
Lyndon bejött.
Odamentem hozzá, és csendben azt mondtam: „Időzítés és dráma.”
És nem tudtam, mi lesz a vége.
Jó estét amerikai honfitársaim!
Ma a vietnámi és délkelet-ázsiai békéről szeretnék beszélni.
Csodálatosan adta elő, még sosem beszélt jobban.
Amerikai fiaink távoli földeken harcolnak.
A reményeinkért, és a világ béke és egyensúly iránti reményeiért minden nap.
Nem hiszem...
hogy az időmből egy órát, egy napot
személyes partizán ügyeknek vagy egyéb kötelességeknek kellene szentelnem,
csakis e hivatal,
az ország vezetésének hatalmas kötelességeinek.
Ennek megfelelően nem kérem
és nem fogadom el
pártom jelölését a következő elnöki ciklusra.
Köszönöm, hogy meghallgattak, jó éjt, és Isten áldja önöket!
Végre megszületett a döntés.
És amennyire tudhatja az ember, tudtam, mit rejt a jövő.
Felálltam, odamentem hozzá, átkaroltam és megcsókoltam.
Nemes tett volt.
Majdnem olyan drámai volt, mint a belépőnk.
Bár a tényleges kijárat még kilenc hónapra van.
Április 4., csütörtök.
Megkérdeztem Lyndont a találkozóról Kennedyvel,
és azt mondta, Sorensen is vele ment, és azt akarták,
hogy Lyndon támogassa őket.
Bobby azt mondta, egyesíteni akarja az országot,
de úgy fejezte ki az érzéseit, ahogy jónak látta.
Lyndon azt mondta, sosem látott még ekkora arroganciát.
Lementem Lizzel, és dolgoztunk a Texasi úton.
Ritkán volt olyan utazás, amit jobban vártam volna.
Szenvedélyem megmutatni országunkat és az otthonunkat a külföldieknek.
Akkor történt, amikor Mr. Per épp a hajamat csinálta,
Lynda Bird pedig a tévét hallgatta, és berohant a szobámba.
„Mama, mama! Dr. Kinget lelőtték.”
És attól a pillanattól kezdve az este rémálommá vált.
Nagyon szomorú hírem van mindannyiuk számára.
Martin Luther Kinget ma este agyonlőtték.
Amikor csendben voltunk, szólt a tévé.
Az országot nem érte ekkora sokk,
és Kennedy elnök meggyilkolása óta semmi nem sokkolta ennyire.
Mindenkinek azon járt az agya, hogy ez mit jelenthet ez
a faji erőszak számára a hazánkban,
és a sok embernek, aki próbált egyesíteni minket.
Arra kérek mindenkit, utasítsa vissza a vak erőszakot,
ami Dr. Kinget sújtotta, aki az erőszakmentesség elvében hitt.
Imádkozom, hogy a családja vigaszt leljen mindannak emlékében, amit oly szeretett
országáért tett.
Április 5., péntek, korán keltem.
A városban senkinek sem lehetett pihentető ez az éjszaka.
Bementem Lyndon szobájába kávézni.
Továbbra is meggyőződéssel mondta, hogy mennem kell.
Liz telefonált, mondtam neki, hogy csináljuk.
Mindketten felismertük, hogy változtatnunk kell a beszédeken,
a világ egyik napról a másikra megváltozott.
Kinyújtottam a kezem, és találkoztam a külföldi tudósítókkal,
harmincnyolc ember 13 európai országból.
Éreztem a bizonytalanságot, a feszültséget.
Amint felszálltunk, a hangosbemondóhoz mentem,
és halkan, komoly hangon azt mondtam:
„Ma nehezebb szívvel utazunk,
Dr. King tragikus halála miatt.”
Aztán ezt a hangnemet hátrahagytam,
és üdvözöltem őket az úton az ország azon részébe, amit a legjobban ismertek.
Amikor a fehér Amerika tegnap este megölte Dr. Kinget,
minden fekete ember szemét felnyitotta.
Amikor a fehér Amerika tegnap este megölte Dr. Kinget, hadat üzent nekünk.
Beszéltem Washingtonnal, Lyndával.
Azt mondta, a Fehér Ház olyan, mint egy erőd.
Senki nem juthat se ki, se be.
Washington, Chicago, Detroit, Boston, New York
csak néhány azokból a városokból, melyekben a Dr. King meggyilkolása
miatt érzett néger bánat erőszakos pusztításban mutatkozott meg,
feltehetően egy fehér ember miatt.
- Elnök úr? - Igen, Dick.
Bajban vagyunk, segítség kell.
Kezd különböző helyeken szétesni a helyzet.
Ez szerencsétlen része az összetűzésnek.
E nagy humanitárius tragikus halála
zűrzavart okozott az embernek.
Johnson elnök példátlan lépéseket tett
az emberi egyenlőség irányában, és mélységesen megsértette
a jogtalannak vélt kritika.
Kevesebb mint négy év alatt
három polgárjogi törvényt írt alá.
Négereket nevezett ki a Legfelsőbb Bíróságba
és a kabinetbe, történelmünk során először.
És egy négert választott Washington első polgármesterének.
De minden erőfeszítése ellenére valami hiányzott
a teljesítményéből, ami nem tudta megakadályozni a rasszok szétsodródását.
- Kennedyt akarjuk! Kennedyt akarjuk! - Nagyon köszönöm.
- Kennedyt akarjuk! - Nagyon köszönöm.
Szerintem egyértelmű, hogy az utolsó elemzés alapján együtt dolgozhatunk.
És hogy ami történt az Egyesült Államokban az elmúlt három évben,
akár a feketék és fehérek, akár a szegények
és gazdagabbak megosztottsága, akár a vietnámi háború,
nem akadályozhatja meg, hogy együttműködjünk, mert nagyszerű,
önző és együttérző ország vagyunk,
és ezt szeretném alapul választani
a következő pár hónapban.
Köszönöm mindenkinek! És most irány Chicago, és nyerjük meg ezt!
Június 5., szerda.
Rövid éjszaka volt.
A telefon felébresztett a mély álmomból.
Lyndon csak annyit mondott: „Gyere be!”
A párnáknak támasztva ült a szobájában,
úgy nézett ki, mint aki sosem alszik,
és minden tévé be volt kapcsolva.
Azonnal észrevettem, hogy valami történik.
Nem tudom, mikor hallottam először, a tévéből vagy Lyndontól.
Kennedy szenátort lelőtték.
Volt valami valószerűtlen az egészben.
Az nem lehetett.
Csak álmodtad.
Korábban is előfordult.
A kaliforniai előválasztási győzelmét ünnepelte.
Az egész egy tévékamera szeme előtt történt.
Orvosra van szükségünk.
Mi történt itt? Maga tudja?
Valaki azt mondta, lelőtték.
A tévék képernyői ezt a szörnyű történetet ismételgették.
A szenátort agyműtétre vitték.
Megállapították, hogy a golyó valahova a füle mögé került.
Egész nap ezt a zűrzavart hallgattam.
Az emberek reakciói azt kérdezték:
Mi lett az országunkból?
Mi történik velünk?
Beteg társadalom vagyunk?
Felolvasnék egy rövid bejelentést.
FRANK MANKIEWICZ ROBERT KENNEDY SZÓVIVŐJE
Robert Francis Kennedy szenátor
meghalt ma hajnali 1:44-kor,
1968. június 6-án.
Június 8., szombat számomra a normálistól teljesen eltérő nap volt,
egy időkapszula, ami a valószerűtlenségben lebegett...
Bobby Kennedy szenátor temetésén.
Csak egy jó és tisztességes emberként emlékeznek majd rád,
aki, ha rosszat lát, megpróbálja helyrehozni,
ha szenvedést lát, meggyógyítaná, ha háborút lát, megpróbálja megállítani.
Odahajolt egy katolikus előkelőség,
és szólt Lyndonnak, hogy ő induljon el előbb.
Aztán jobbra mentünk az első sor mellett,
ahol az egész Kennedy család ült, és megálltunk beszélni Ethellel,
akinek az arca gyönyörű volt, szomorú, de összeszedett.
Azt mondta Lyndonnak: „Olyan kedves vagy.”
Aztán ott találtam magam Mrs. Jacqueline Kennedy előtt.
Megszólítottam, és kinyújtottam a kezem.
Úgy nézett rám, mintha jelenés lennék.
Rettenetes gyűlöletet éreztem.
Azért, mert élek?
Aztán, az arckifejezése nem változott, de kissé kinyújtotta a kezét.
Mormolva részvétemet nyilvánítottam, majd gyorsan továbbálltam.
Valahogy megrázó volt.
Soha korábban nem tapasztaltam ezt, amikor találkoztunk.
Tizenegyre visszaértünk a Fehér Házba.
Holnap gyásznap lesz, ahogy Lyndon kijelentette.
És hétfőn mind újrakezdjük.
Augusztus 27., kedd, Lyndon 60. születésnapja.
Volt szó arról, hogy elmegyünk a gyülekezetre
búcsúbeszédet tartani.
Amikor hétfőn szinte kitört a konferencia,
annak esélye, hogy elmegyünk, szinte nullára csökkent.
Az Ifjúsági Nemzetközi Párt tagjai, a yippik, Chicagónál gyülekeznek, hogy
tiltakozzanak a háború, a szegénység, a rasszizmus és más társadalmi bajok ellen.
Ez lehet az utolsó a régi stílusú politikai gyülekezet.
És a Demokrata Párt végét is jelentheti Roosevelt óta először.
Az egész világ rázkódik körülöttünk.
A pártunk, az országunk, az egész világ.
És így megyünk tovább ebben a furcsa évben.
Ami engem illet, boldog évet zártunk családunk körében.
Mert büszkék vagyunk arra, amit csinálunk együtt.
Milyen furcsán hangozhat egy külső szemlélőnek, aki minket figyel.
Lynda megengedte, hogy elolvassuk Chuck levelét.
Ragaszkodik a magánéletéhez.
Összerándul, ha az apukája idézi.
Lyndon továbbra is menetel előre,
minden nap keményen dolgozik, ahogy csak tőle telik.
Néha úgy érzem, a legnagyobb bátorság az, ha reggel felkelünk,
és tesszük a dolgunkat.
Ez az egyik dolog, amit szeretek benne, hogy nem áll le.
Az évente egyszer megrendezett városrendezési ebéd utolsó eseménye
többet jelent számomra, mint bármely más társasági esemény.
Életem egyik legnagyobb napja volt.
Kimentünk a délnyugati kapun, és megláttuk az egyik büszkeségem,
a rengeteg azáleát, amiket 1965 őszén ültettek
a Pennsylvania Avenue-ra.
Nagy bejárat a városba, hatalmas ütés
egy lepusztult üzleti övezetnek.
A Szebb Kapitóliumért Bizottságunk megalakulása óta,
három éve, különös figyelmet fordítunk
a város állami iskoláinak fizikai környezetére.
A gyerekek pozitívan reagálnak a fejlesztésre,
amit látnak, amit megérintenek, amiben részt vesznek.
Az öröksége First Ladyként nem feltétlenül a városrendezés,
hanem a kommunikáció, a vágy, hogy az embert a környezetével
azonosítsa.
Mint tudják, az aggodalmamat
egy városrendezés nevű műveletben fejeztem ki.
Szerintem maguk is tudják, mi rejlik e nem túl leíró szó mögött.
A városrendezés számomra nem csak a város kinézetéről szól.
Számomra azt az erőfeszítést jelenti, ahogy megpróbálunk harmóniát teremteni
a természetes világ és az ember alkotta világ között,
és ez persze fákkal, virágokkal, meg kertépítéssel kezdődik.
Ez volt az egyik legszebb tavasz
Washington történetében.
Megható és komoly is volt.
E tény hangsúlyozza a környezetünk javításának sürgőségét.
Január 20., hétfő.
Korán keltem, mint gyerekkoromban,
amikor a búcsúba mentünk, és nem akartunk semmiről lemaradni.
Jött egy nagy, fekete kocsi, és kiszállt az elnökjelölt,
majd Pat is megjelent egy piros ruhában.
Aztán jött a furcsa kis játék, hogy ki lép be előbb az ajtón,
mielőtt erősen megfogtam Pat karját, és megkérdeztem, bemenjünk-e.
Nagyon próbáltam mindent magamba szívni, de nem emlékszem biztosan.
Azt hiszem, Lyndon érkezésekor a „Hail to the Chiefet” játszották.
Nagyon magas volt, jóképű és lenyűgöző,
és szerintem nagyon nyugodt is.
És végül az ország új elnöke.
Az óra mutatói továbblöktek minket.
Washington felett repültünk át, Andrewsnál szálltunk le, hatalmas tömeg
sorakozott a kerítésen, és felsorakoztak az elnöki gép körül.
Felszálltunk a lépcsőn, Lyndon, hű társával, Lynnel.
Megálltunk a tetején, megfordultunk, és integettünk egy tudatos búcsúkép erejéig.
Csendes repülőút volt, 5:30-kor megérkeztünk Bergstromba.
A bázis felett volt egy nagy felirat volt, amin az állt:
„Isten hozta, elnök úr és családja!”
ISTEN HOZTA, ELNÖK ÚR ÉS CSALÁDJA
CSALÁD
Kilenc után, amikor lefeküdtem, egy verssor járt az eszemben,
azt hiszem, egy „India's Love Lyrics” idézet.
„A szabadulásomat ünneplem, a csend sátrait és a béke táborát.”
És mégis, nekem nem igazán ez a végszó,
mert az elmúlt öt év szinte minden napját imádtam.
Van egy jobb alvós sor is, amit ma egy táblán láttam, a kedvencem:
„LBJ, jó voltál az USA-nak.”
NÉGY ÉVVEL ÉS KÉT NAPPAL A TÁVOZÁSA UTÁN
LYNDON JOHNSON SÚLYOS SZÍVROHAMBAN HALT MEG.
64 ÉVES VOLT.
LADY BIRD MÉG 34 ÉVIG ÉLT.
Nem tudok lépést tartani, az tény. Talán majd vele lépést tudok tartani.
LADY BIRD SEGÍTSÉGÉVEL JOHNSON ELNÖK
300 KÖRNYEZETVÉDELMI TÖRVÉNYT ÍRT ALÁ.
Látod itt ezeket a kis fákat? Azt, meg azt, meg azt.
Ciprusok.
LADY BIRD TOVÁBBRA IS LELKES KÖRNYEZETVÉDŐ.
AZ EMBEREK FIGYELMÉNEK SIKERES FELKELTÉSE MIATT
RICHARD NIXON LÉTREHOZHATTA 1970-BEN A KÖRNYEZETVÉDELMI ÜGYNÖKSÉGET
Üdv újra itthon, Lady Bird!
Köszönöm, uram.
1988-BAN, 75 ÉVES KORÁBAN
Ő LETT AZ ELSŐ FIRST LADY ÉS A MÁSODIK NŐ, AKI KONGRESSZUSI ARANYÉRMET KAPOTT.
1993-BAN LADY BIRD ENGEDÉLYEZTE LYNDON JOHNSON 850 ÓRÁNYI TITKOS
MAGNÓFELVÉTELÉNEK NYILVÁNOSSÁGRA HOZATALÁT, BETEKINTÉST ADVA
A POLGÁRJOGI HARCOKBA, A VIETNÁMI HÁBORÚBA ÉS LBJ DEPRESSZIÓ ELLENI HARCÁBA.
TOVÁBBÁ ENGEDÉLYEZTE, HOGY SAJÁT FELVÉTELEIT
HALÁLA UTÁN NYILVÁNOSSÁGRA HOZZÁK.
Michelle-t különösen érdekelte egy felvétel,
amelyben Lady Bird Johnson elnök előadását kritizálja.
Van, ami nem változik.
Még 50 évvel később sem.
HÁT UNOKÁJA ÉS SZÁMOS DÉDUNOKÁJA CSAK NININEK NEVEZTE.
LADY BIRD 2007. JÚLIUS 11-ÉN HUNYT EL.
94 ÉVES VOLT.
A FIRST LADY
A feliratot fordította: Bencze Ádám Imre