OSTROV TVARŮ
Dnes je tu sportovní atmosféra. Začíná Plážové klání tvarů.
Miláček davů Jehlan začne skokem do dálky!
To je ale soustředění.
Jehlan vyběhl!
Koukejte!
Impozantní je slabé slovo, vážení.
To se podívejme. Osobní rekord.
Kostka má před sebou nelehký úkol.
Kostka chce obhájit titul. Jehlan ho nerozhodil.
Skvělý start!
Za ty roky, co to komentuji, jsem nic podobného neviděla.
To bude těsné.
Kostka vítězí!
Ne!
Ne! Chci odvetu!
No jasně, Jehlane. No jasně.
Vyhrál jsem.
Hej, Kuličko.
Kuličko! Přidej se!
Jo, potřebuji konkurenci.
Ne, díky. To není nic pro mě.
Nic pro tebe?
Není to nic pro ni?
„Hra Jehlana a Kostky.“
Nedává to smysl, Kostko. Není to pro ni? Ta naše hra je úžasná.
Z toho zmatku mě bolí břicho.
Proč nechce hrát s námi? Je to až moc úžasné?
Jiné logické vysvětlení mě nenapadá.
No… Ale možná…
Ale ne.
Co je?
Špatná zpráva.
Co je?
Co když ta naše hra úžasná není?
Co když je neúžasná?
Kostko! Seber se.
Naše hra není neúžasná. Nic jí nechybí.
Skoky, přeskoky, brýle. Co je na tom špatného?
Už vím, co se stalo. Kulička nestihla zjistit, jak je ta hra skvělá.
Tak to pochybuji.
Jo, asi máš pravdu.
Co teď?
Ahoj, kamaráde Kostko.
Ahoj, Jehlane.
Víš co?
Nechceš si dát další kolo té naší skvělé hry?
Myslíš té naší superskvělé a zábavné hry,
co rozhodně není nudná?
No jistě. Jdu do toho!
Docela slušné divadýlko.
Gratuluji.
Ty jo, takový adrenalin.
Kuličko, já tě neviděl. Pojď to taky zkusit.
Vysvětlím pravidla.
Když je něco až moc super, může to být matoucí.
Ne, díky.
Kuličko, myslíš, že je ta naše hra neúžasná?
To ne.
Jen mi přijde trochu… hloupá.
Hloupá?
Bavte se.
Chápeš to?
Prý hloupá. Co je na tom hloupého?
Neví, o čem mluví.
Myslím, že to ví přesně.
Nelíbí se jí to.
A co máme dělat?
Máme se snad bavit a nepřemýšlet, co na to ostatní?
Ne! Musíme tu hru vylepšit.
Jo. Když to vypilujeme k dokonalosti, tak tomu neodolá.
Jo. Víc póz po doskoku.
Taneční číslo.
Víc mořských řas na trofej.
Už si rozumíme. Co dál?
Co dál? Něco víc.
Hele.
Co ty na to?
Hezké.
Tak jo.
Ahoj.
Musíme vychytat pár much, ale ty nové pózy byly fajn.
- Příště bych zkusil… - Ne.
- Jak jako ne? - Prostě ne.
Ona je na ostrově nejstarší a nejchytřejší,
a když myslí, že je to hloupé, tak asi je.
A když jsme to celé vymysleli, možná jsme hloupí my.
Co s tím? Co…
Co si zahrajeme?
Hry jsou hloupé, Jehlane. Už si hrát nebudeme.
Budeme se jenom dívat.
Jestli to tak musí být, tak to tak bude.
Ach jo.
Ty jo. To je mnohem lepší než ta hloupá hra, co jsme hrávali.
Jo, je to mnohem vážnější.
Naprosto vážné. Ani trochu hloupé.
Ani trošičku. Takže je to super, ne?
Hrozně super.
Nemůžu tady sedět s vědomím, že si myslí, že hrajeme tu hloupou hru.
Řekneme jí, že už nehrajeme.
No jo. Nejspíš si to fakt myslí.
To ne. Představ si to.
Zajdeme tam
a řekneme Kuličce, že už tu naši hru hrát nebudeme.
- Pak si pomyslí, že jsme skvělí? - Vím, jak to zjistit.
Poslouchej.
To je asi…
Kuličko?
Jehlane! Kostko! Ahoj!
Co to… Co tady děláte?
Přišli jsme ti říct, že už tu hloupou hru nehrajeme.
Jo. Promiň, ale co děláš?
Tohle. Nic.
Občas hraji takovou hru.
Koulím se, dokud se mi netočí hlava, a vše je pak…
divné.
Jo. Nechcete si to zahrát?
Ne. To je v pohodě.
Nechceme tě rušit.
Jasně. Chápu. Tak…
My už půjdeme.
Jo.
Určitě? Na kutálení je tady místa dost a…
Ne. To je dobrý.
- Není to… - Není to nic pro nás.
Přesně. Počkat.
- Co je? - Není to nic pro nás.
Jo. Nic pro nás.
Není to nic pro nás.
Tak dobře.
- Kdybyste si to rozmysleli… - Nic pro nás.
Vypadalo to zábavně.
- Hej! - Jo!
Kulička, Kostka a Jehlan dnes uvidí velice výjimečný nebeský úkaz.
Já jsem padající hvězdu asi nikdy neviděl.
Ani já ne. A na dívání jsem expert. Pořád něco vidím.
Říká se tomu meteorický déšť.
Něco takového tady bylo vidět naposledy před 237 lety.
Bude výjimečná noc.
Kuličko? Proč hvězdy padají z nebe?
- Nejsou to hvězdy, ale… - Určitě jsou hrozně rychlé!
- Ano, ale… - Jakože…
Jo!
Jo, určitě to je jakože… „Z cesty!“
„Padající hvězda.“
- Taky umím padat. - No jo.
Padá hvězda!
Ty jo.
Padající hvězdy vypadají jako vejce.
Tohle je vejce.
Já to říkal.
Odkud spadlo?
Zanesu tě domů, prcku.
Jo. Patříš do téhle sady.
Patříte k sobě.
Kulička se najednou cítila osaměle.
Odtud pocházíte. Je to váš domov.
Kuličko, Jehlan zase spadl.
Napadl mě kořen!
Opatruj se.
Jehlane, kolikrát jsem ti říkala, že kopat do stromů ničemu nepomůže?
Čí to vejce asi bylo?
Nějaké nóbl slepice?
Podle mě létající želvy.
Byla to vejce racků. Ale vaše nápady jsou fajn.
Hele.
Ty jo!
Páni!
Kostka a Jehlan nikdy nic takového neviděli.
To je magické.
Dá se to. Já čekal, že poletí blíž.
Super!
- Jo! - Paráda!
Kulička měla špatný pocit.
Pozor!
To bylo až moc blízko!
Jsme ještě naživu?
- Jéje! Nejsou z nás duchové? - Těším se, až tě budu strašit.
Duchové se navzájem strašit nemůžou.
Můžou si strašit, koho chtějí.
Kameny, zeleninu…
Nejsme duchové.
- Ach jo. - Hele.
Většina meteorů se zemi nikdy ani nepřiblíží.
Buď shoří, nebo letí dál vesmírem.
Co se tedy stalo teď?
Něco, co se nestalo už hrozně dlouho.
Vypařil se po nárazu? Nebo je někde uvnitř kráteru?
To vypadá jak hnízdo.
A je tady. Na mém ostrově. Hned za horizontem.
Kuličko, to zní, že ho chceš najít.
No…
Chcete ho najít? Nejste moc unavení?
Já unavený nejsem nikdy.
Procházka by mi prospěla.
Pojďme tedy na výpravu za padající hvězdou.
Jdeme na to!
Výpravy mám ráda.
Naši hrdinové musejí překonat tři typy terénu.
Nejdřív Kamenitou pláž.
Pak půjdou po proudu Třpytivého potoka.
A vylezou na Vysoký vrchol.
Co tam najdou?
Co je, Kuličko?
Přemýšlím, jaký ten meteorit bude.
Já něco tuším.
Tak mi to řekni.
No. Nevím to jistě, ale myslím, že bude moc krásný.
Nejdřív ho asi moc neuvidíme.
Dolů to bude dálka, ale nevadí.
Schody máš rád.
Jehlane!
Ty jo! To je nádhera.
Chcete ho i slyšet?
Ano.
To byla krása, Kostko.
Opravdu?
Za mě ano.
Odkud ten krystal podle tebe přiletěl?
Já to tak moc nepromýšlel.
Není to jedno?
Podle mě tam bude ohnivé peklo!
Velice ohnivé!
S varhany!
Víc!
Ještě víc!
No, tvoje vyprávění bylo zajímavé.
- Bylo to jak z filmu. - A bylo to znepokojivé.
Já vím.
Proč ta ohnivá koule letěla sem?
- Co? - Proč na tenhle ostrov?
Hledala něco?
Ohnivé koule se neumějí rozhodovat.
Umí jen zuřit.
Hele.
Kuličko, co si představuješ ty?
Řeknu vám to.
Představte si kámen ve vesmíru.
Letí chladným vesmírným vakuem. Sám. Hledá domov.
Podívá se všude.
Vidí všechno.
Ale je pořád sám. Vesmír je z většiny prázdný.
Je to velká pustina.
Ale pak uvidí něco zajímavého.
Planetku s malým zeleným ostrovem,
který překypuje stromy, ptáky a rybami.
A ten kámen poprvé za celé věky zpomalí.
A zabočí k té planetě.
- Jak? - Gravitací.
Ale jak gravitace funguje?
Pověz mu to, Kuličko.
Gravitace jakoby přitahuje.
Meteor uviděl planetu a cítil, jak ho přitahuje.
Kámen se rozhodl.
Co bylo pak? Nepřestávej!
Už tam budeme.
Už byli skoro na vrcholu.
Bude za hřebenem.
Božínku!
Ty nám neřekneš konec příběhu?
Ne! Můžeme?
- Můžeme. - Jo.
Ach jo.
Chudák Kulička.
V hloubi duše věděla, že tam bude jen prázdný kráter, ale doufala v něco víc.
Kuličko, v pohodě?
To nic.
Pozor.
Tímto prohlašuji výpravu za padající hvězdou za úspěšnou.
Je to jen díra. Nebo vidí něco jiného?
Ne, Jehlane, nevidím.
Šli jsme na opačný konec ostrova a objevili vzácný kráter,
který tu zanechal meteorit, co se vypařil.
To je dost výjimečné.
Chybí tomu rock.
Jehlane, u té borovice budu první.
To teda nebudeš!
Ale budu!
PODLE KNIH MACA BARNETTA
Překlad titulků: Karel Himmer