En perfekt dag for litt kreativitet.
Du klipper her, og skjærer der.
Og du bretter den i to og lager en liten...
Hvor skal du?
-Det kan du lure på. -Du trenger ikke å si det.
Og så klipper du igjen.
Vel, siden du spurte, skal jeg av gårde. Alene. Solo.
Ut i naturen! Der ute.
For det er bare alene der ute i naturen, jeg kan være mitt sanne jeg.
Fri fra lenkene av mengdens forventninger.
-Mengden? -Dere to.
Hvis jeg slapp å bruke krefter på å imponere dere med festlige vitser
eller more dere med mine påfunn? Hvem kunne jeg vært da?
Det må dere forestille dere, for dere får ikke bli med.
-Greit. -Vi lager papirfigurer.
Jeg håper dere har det gøy med papirfigurene deres.
Selv skal jeg oppdage mitt sanne jeg
ved å krysse elver, klatre i fjell og slåss med ville dyr.
Imponerende eventyr
dere ikke får høre om, for dette er bare for meg.
-Hvorfor har du fjær i hatten? -Det ser stilig ut!
For hvem?
Jeg markerer herved dette stedet som starten på eventyret.
Jeg elsker eventyr!
Lukten av furunål i neseborene og grus som knaser under føttene.
Jeg begynner allerede å finne mitt sanne jeg.
Jeg er ikke bare Trekant.
Jeg er Trekant den store eventyrer!
Den store eventyrer. Storartet.
La fjellsidene rope mitt navn. Trekant!
Det er visst ikke ekko her.
Den store eventyrer legger ut.
Og nå har han slått leir.
Min første natt ute i naturen.
Synd Sirkel og Firkant ikke får se dette.
Nei, bra at de ikke ser det, for det er ikke det som er viktig.
Det viktige er at jeg får det med meg.
Det viktige er den personlige tilfredsstillelsen
man får når man slår leir på egen hånd ute i naturen.
Leir Trekant.
Leir Trekant!
Ekko!
Leggetid.
God natt, meg.
Den store eventyrer får ikke sove.
Det er bedre uten dem.
For hvis de hadde vært her, måtte jeg fortalt spøkelseshistorier og sunget.
Nå har jeg sjansen til å nyte mitt eget selskap.
Jeg er alene, og det er greit. Det er bra. Bra og greit.
Men hvis det ikke er noen her
som kan beundre alle mine fremganger, er det egentlig fremganger da?
Og hvis det ikke er det, hva er det da? Hva er jeg?
Bare en liten form under naturens uinteresserte øye?
Hallo.
Og hvem har vi her? Han trenger et navn.
Du skal hete...
Tiberius er fint.
Rocko!
Dette er leiren vår, Rocko. Ganske stilig.
Ikke bli for ivrig. Det er sengetid, og vi har en stor dag i morgen.
Ja vel. Én spøkelseshistorie før vi sovner.
Og da de åpnet døren, så de et skummelt skjelett!
Den skremmer alltid Firkant. Nå vel. God natt, Rocko.
Den store eventyrer bygger snøborg.
Se her, Rocko.
Syns du den var kul? Det er bare begynnelsen.
Det stemmer, Rocko. Det var planlagt.
Den store eventyrer går i den tørreste ørkenen.
Gjennom monsunen.
Den dype jungelen.
Den store eventyrer beseirer land og hav.
Rocko, hvis du ikke ville bli slangemat, måtte du sagt det.
Firkant hadde hatt litt å si om den slangen. Sirkel også.
De hadde hatt mye å si om hele eventyret.
Rocko, ikke synk.
Hold ut, Rocko! Jeg kommer!
Den store eventyrer får oppleve havets mysterier.
Han er imponert og overveldet.
Og slipper opp for luft.
Alle store eventyrere må ta vanskelige valg.
Rocko hadde vært godt selskap, men Trekant måtte videre.
Trekants plan var tross alt å møte villmarken alene.
Og Rocko ser jo ut som han hører til her under... Oi.
Rocko!
Jeg orker ikke mer. Jeg har mistet alt, og det er ingen vei tilbake.
Hva var vitsen med alt dette? Jeg har tent bål og bygd hytter helt uten hjelp.
Og jeg har beseiret naturkreftene og kapret ny jord,
med bare min skarpe hjerne og min eventyrlyst.
Jeg har slåss mot slanger med bare nevene.
Men dette betyr ingenting.
For hvem kan fortelle om eventyrene til denne modige, lille trekanten?
-Trekant! -Trekant!
Å, topp. Nå er det ekko.
Hallo, Trekant.
Vel, vel.
Hva gjør dere her?
Du skjønner, vi var... Sirkel?
Trekant, sannheten er at vi fulgte etter deg.
Hva? Hvorfor?
Vi var bekymret for om du skulle klare deg alene.
Vent, vent.
Så dere sier at dere har fulgt etter meg hele veien?
Vel, ja.
Dette er...
fantastisk!
Så dere så alt jeg gjorde!
At den slangen var helt... Og jeg bare...
Og slangen bare...
-Det var jo ikke sånn... -Firkant!
Å, ja! Ja, vi så det. Klart vi så det.
Og jeg bare... Husker dere det?
Ja, vi så det.
-Men ikke at jeg snakket med en stein? -Nei.
Kult. Husker dere da den kaktusen stakk meg?
Jeg ropte: "Nei! Dette skjer ikke i dag!"
Sirkel gledet seg til å møte vennene sine.
Vil dere se noe utrolig?
Hva er det?
Det var tenkt som en overraskelse.
-I går var jeg ute på eventyr alene. -Allerede gjort.
Jeg endte et sted jeg aldri hadde vært før.
Dere aner ikke hva jeg fant. Eldgamle ruiner.
-Ruiner? Høres skummelt ut. -Jeg er med.
Bli med.
Dette har jeg aldri sett før.
Gå forsiktig.
Håper det er et fint sted å lese.
Jeg håper vi oppdager et nytt dyr. Et farlig rovdyr.
Jeg så ingen farlige rovdyr i går.
Da kan jeg være rovdyr. Enda bedre.
Vi er ganske langt hjemmefra, er vi ikke?
Ta det rolig, Firkant. Jeg gjør sånt hele tiden.
Stol på meg.
Ja, Sirkel gjør aldri feil.
Vi skal inn her.
Forsiktig. Vi vil ikke ha utslett.
For et kult sted.
Kom! Vi har ikke kommet til det beste.
Ta-da!
Ganske kult.
Oi.
-Hva tror du det er for et sted, Sirkel? -Det er gammelt. Eldre enn meg.
Oi. Lurer på hvem som bygde det. Og hvor det ble av dem.
Kanskje de bare er i butikken.
Ja!
Du hadde rett, Sirkel.
Jeg var skeptisk, men dette er fantastisk.
Nå vel.
Vent. Skjærer dere også av skorpene? Jeg trodde det bare var meg.
Skilpadden din kan få dem.
Takk. Han har raffinerte smaksløker.
Etter en spennende dag
vendte Sirkel, Firkant og Trekant nesen hjemover.
Takk, Sirkel. Dette kunne jeg aldri gjort alene.
Det var så lite. Virkelig...
Jeg tar dere gjerne med på flere turer.
Det er faktisk ingenting å være redd for
når du har gjort det noen ganger. Stol på meg.
Sirkel?
Stien vår står under vann.
-Det er dypt. -Det ble høyvann.
Hvordan skal vi komme over da?
Du har vel ikke glemt at vi ikke kan sveve?
Nei. Klart jeg ikke har glemt det.
Jo da.
Beklager at jeg spør flere ganger,
men hvordan skal vi komme oss hjem?
OK. Jeg husket så klart at det kom til å bli høyvann.
Og jeg har ikke glemt at dere ikke kan sveve.
Å, jo da.
Planen var så klart å sveve tilbake til fjellet
alene, hente en jolle og ro tilbake og hente dere.
Skulle du bare la oss bli igjen her?
Jeg...
Hvis noe skjer, blåser dere i denne, så kommer jeg.
Denne, ja. Ja vel.
-Vi trodde vi hørte et rovdyr. -Du trodde det.
Nå krangler vi ikke om det.
Båtplanen kommer ikke til å funke, men det går fint.
Sirkel har helt sikkert en kriseplan.
Du gjør deg bare kjempestor og bærer oss over. Ikke sant?
Akkurat. Ja, det går bra. Sikkert.
Sirkel? Du må nok bli litt større hvis du skal bære oss.
Vi er for langt hjemmefra. Kreftene mine er svakere så langt fra fjellet.
Så skal vi bare bo her nå?
Aldri i verden. Sirkel har en krise-kriseplan.
-Eller? -Vi venter på lavvann.
-Og hvor lenge blir det? -Tolv timer.
Tolv timer? Men jeg får ikke sove uten kamillete.
Og jeg må hjem til skilpadden, ellers blir han helt knust.
Vi må bygge en bro. Hvordan lager vi betong?
Det burde du lært før vi dro ut hit.
Typisk Firkant. Alltid dårlig forberedt. Alt er din skyld!
Det er det ikke!
Du har rett. Det er ikke din skyld.
Da må det være min skyld. Men det føles ikke sånn.
-Jeg... -Det er ikke nødvendigvis noens skyld.
Vi må bare sove her ute, og så kommer vi oss hjem igjen.
-Jeg vet ikke hvordan man sover ute. -Det vet jeg, men jeg vil ikke.
-Bare la meg ordne alt. -Ja vel. Vi stoler på deg.
Først må vi samle materialer til en hytte.
På en måte er dette akkurat det jeg hadde tenkt meg.
Ingenting er mer spennende enn å overnatte ute.
Jaså, Sirkel?
Det burde gjøre susen.
Jeg må bare være ærlig.
Materialene her duger ikke til noen hytte.
Vi får skylde på Moder natur. Men følg med nå.
Hvem er tørst?
Firkant, hvorfor nektet du meg å spise bærene vi fant?
-Hva slags busk var det, sa du? -En giftig bærbusk.
-Ikke sant? Å, skjønner. -Vent, jeg har det!
Jeg sparte på brødskorpene.
Men de var til skilpadden.
Sirkel redder dagen!
Nå må skilpadden sulte.
Ja vel. Greit!
Men hvis du ikke hadde lekt så lenge i ruinene, hadde vi rukket tilbake.
Hvis du hadde drukket fra det bladet, hadde du vært klissvåt nå, ikke jeg.
Jeg er kald og våt, og alt er din skyld!
Nei, det er min skyld!
Hva?
Sannheten er
at jeg er så vant til å sveve rundt at jeg glemte at dere ikke kan det.
Jeg tenkte ikke på høyvannet. Jeg tenkte bare på meg selv.
Jeg skylder dere en unnskyldning. Unnskyld.
Vent. Glemte du at vi ikke kunne sveve?
Jeg bare tulla da jeg sa det.
Det er jeg som er grunnen til at vi sitter fast her. Det er min skyld.
-Oi! Det er aldri din skyld! -Det er alltid vi som gjør feil.
Hvis dere ikke stoler på meg lenger, så forstår jeg det.
-Det er klart vi stoler på deg. -Ja, fullt og helt. Men oi!
Du dummet deg ut.
Husker du da vi gravde en tigerfelle i hagen din,
men så var det bare et stort ekorn?
Denne gangen var det du som dummet deg ut.
Ja.
Eller da vi malte hulen din, men slapp opp for maling?
Det er sånn, bare at nå var det deg.
-Greit, jeg skjønner. -Ja, det holder nå.
Nå må vi få oss en dårlig natts søvn. Takket være Sirkel.
-Broen! -Broen!
Hvor flink var jeg til å sove ute? Jeg gir meg selv en nier, men kan gå opp til ti.
Trekant, du ville spise giftige bær og hadde brennesle som teppe.
Det var klønesle, smarting. Og fordi du spiste opp
alle skorpene mine, rumler magen min.
Se der.
Hjemme har aldri vært mer fristende.
Ja. Egentlig var det bra at jeg gjorde så vi måtte bli her ute
en grusom natt i de hjemsøkte ruinene.
-Da setter vi mer pris på... -Nei.
Nei.
Pappa er hjemme.
BASERT PÅ "TREKANT", "FIRKANT" OG "SIRKEL" AV MAC BARNETT OG JON KLASSEN
Tekst: Trine Haugen