Lieliska diena rokdarbiem.
Iegriez te! Un tad izgriez tur!
Un pārloki uz pusēm! Un tad uztaisi mazu…
Kurp tu dodies?
-Tu jau nu gribētu zināt. -Tev nav mums jāsaka.
Labi, un uztaisi vēl vienu iegriezumu!
Nu, tā kā pajautāji - es dodos prom. Viens. Solo.
Dabā. Tur ārā.
Jo tikai vienatnē, prom dabā, es varu būt tāds, kāds esmu.
Brīvs no pūļa gaidām.
-Pūļa? -Jūsu abu.
Es prātoju: ja nu man nebūtu jātērē enerģija,
pārsteidzot jūs ar smieklīgiem jokiem
vai izklaidējot ar ķēmošanos. Vai varat iedomāties, kas es būtu tad?
Nāksies iedomāties, jo jūs nedrīkstat nākt man līdzi.
-Nu labi. -Mēs taisām papīra lellītes.
Nu, ceru, ka jums ar tām papīra lellītēm ir jautri.
Es tikmēr atklāšu savu patieso es,
šķērsojot upes, kāpjot kalnos un cīnoties ar zvēriem.
Šie piedzīvojumi jums liktos apbrīnojami,
bet es jums par tiem nekad nestāstīšu, jo es to daru tikai sev.
Kāpēc tev pie cepures ir spalva?
Izskatās stilīgi!
Kurš to redzēs?
"Trijstūra ceļojums vienatnē".
Ar šo es iezīmēju šo vietu kā savu piedzīvojumu sākumpunktu.
Man patīk piedzīvojumu stāsti.
Priežu skuju smarža nāsīs un čirkstoša grants zem kājām.
Neesmu bijis viens pat piecas minūtes, bet jau sāku atrast savu patieso es.
Es neesmu vienkārši Trijstūris.
Es esmu Trijstūris Dižais Dēkainis!
Dižais Dēkainis. Burvīgi.
Lai kalni atbalso manu vārdu! Trijstūris!
Šī laikam nav no tām vietām ar atbalsi.
Dižais Dēkainis dodas ceļā.
Dižais Dēkainis ir iekārtojis nometni.
Mana pirmā nakts dabā.
Žēl, ka Lode un Kvadrāts nevar šo izbaudīt.
Pag, nē. Labi, ka Lode un Kvadrāts nevar šo izbaudīt,
jo ne jau tas ir galvenais.
Galvenais ir tas, ka to varu izbaudīt es.
Galvenais ir tas neizmērojamais personīgais gandarījums,
kas rodas, vienatnē uzbūvējot nometni. Sev pašam. Dabā.
Trijstūra nometne.
Trijstūra nometne!
Atbalsojies!
Nu, laiks likties uz auss.
Arlabunakti… man.
Dižajam Dēkainim ir nelielas grūtības iemigt.
Tiešām, labi, ka viņu te nav.
Jo, ja viņi te būtu, es tērētu savu enerģiju,
stāstot viņiem aizraujošus spoku stāstus un dziedot skaistas dziesmas.
Tagad man beidzot ir iespēja izbaudīt savu sabiedrību pašam.
Esmu viens, un viss ir kārtībā. Ir labi. Viss ir labi un kārtībā.
Lai gan, no otras puses, ja šeit nav neviena,
kas apbrīnotu manus sasniegumus, vai tie patiešām ir sasniegumi?
Un, ja nav, tad kas tie ir? Kas esmu es?
Tikai maza figūriņa skarbajā, vienaldzīgajā dabā?
Sveiki!
Kas tad mums te ir? Šim mazajam vajag vārdu.
Es tevi saukšu par…
Man vienmēr ir paticis vārds Tiberijs.
…Roko!
Šī ir mūsu nometne, Roko. Diezgan forša, ne?
Pārāk nesapriecājies! Laiks doties gulēt, un rīt mums ir svarīga diena.
Nu labi. Viens spoku stāsts pirms gulētiešanas.
Un, atverot tās durvis, viņi ieraudzīja spocīgu skeletu!
Kvadrātu tas vienmēr nobiedē. Nu neko.
Arlabunakti, Roko!
Dižais Dēkainis uzbūvē sev fortu.
Paskaties, Roko!
Tev tas šķiet iespaidīgi? Tas ir tikai sākums, Roko.
Tieši tā, Roko. Es to izdarīju tīšām.
Dižais Dēkainis dodas tālāk uz sausāko tuksnesi.
Caur negantāko musonu.
Uz dziļākajiem, tumšākajiem džungļiem.
Dižais Dēkainis iekaro zemi un jūru.
Roko, simto reizi saku: ja negribēji, ka tevi izbaroju čūskai,
vajadzēja kaut ko teikt.
Kvadrātam par to čūsku būtu ko teikt, to es zinu.
Lodei arī.
Viņiem būtu daudz ko teikt par visiem šiem piedzīvojumiem.
Ei, Roko! Negrimsti!
Turies, Roko! Es nāku!
Dižais Dēkainis atklāj okeāna noslēpumus.
Viņš ir sajūsmināts, pārsteigts, godbijīgs.
Un viņam trūkst gaisa.
Ikviena diža dēkaiņa dzīvē ir brīži, kad jāpieņem sarežģīti lēmumi.
Lai gan Trijstūrim Roko sabiedrība patika,
viņš zināja, ka ir laiks doties tālāk.
Galu galā, Trijstūris bija apņēmies doties mežonīgajā dabā viens pats.
Turklāt izskatās, ka Roko te jūtas gluži kā mājās… O!
Roko!
Es nespēju turpināt. Man pietiek.
Esmu zaudējis krājumus, un atpakaļceļa vairs nav.
Kāda tam visam bija jēga? Protams, es šajā ceļojumā
bez citu palīdzības kurināju ugunskurus un cēlu fortus.
Un, protams, uzveicu dabas stihijas un atklāju jaunas zemes,
liekot lietā tikai atjautību un piedzīvojumu meklētāja garu.
Un, protams, es kailām rokām cīnījos ar čūskām.
Taču beigās tam visam nav nekādas nozīmes.
Jo kurš gan stāstīs par dižajām dēkām, ko piedzīvojis šis brašais trijstūrītis?
-Trijstūri! -Trijstūri!
Lieliski. Tagad atbalss ir.
Sveiks, Trijstūri!
Tā, tā, tā.
Ko jūs te darāt?
Nu, redzi, mēs bijām… Lode?
Trijstūri, patiesība ir tāda, ka mēs tev sekojām.
Ko? Kāpēc?
Mēs raizējāmies, kā tu spēsi izturēt vienatni.
Pag! Pa, pa, pa!
Tātad jūs sakāt, ka visu šo laiku man sekojāt?
Nu, jā.
Tas ir…
fantastiski!
Tātad jūs redzējāt, kā es visu daru!
Jūs redzējāt, kā tā čūska… Un es viņai - hajā!
Un čūska…
-Nu, zini, tā gluži… -Kvadrāt!
Jā! Nē. Jā, mēs redzējām. Protams, redzējām.
Un es tikai - hajā! Atceraties?
Jā, protams, atceramies.
Jūs taču neredzējāt, kā es runāju ar akmeni?
Neredzējām.
Forši. Atceraties, kā tas kaktuss mani sadūra ar savām adatām?
Es kliedzu: "Nekā nebija! Šodien tas nenotiks!"
Šorīt Lode īpaši priecājās satikt draugus.
Klau, vai gribat redzēt ko apbrīnojamu?
Ko tad?
Labi, es gribēju, lai tas ir pārsteigums,
bet vakar es viena pati devos nelielā piedzīvojumā.
Esmu to darījis.
Es nonācu kādā vietā, kur nekad nebiju bijusi.
Un jūs neuzminēsiet, ko es atradu. Senas drupas.
-Drupas? Izklausās diezgan biedējoši. -Es piedalos.
Labi. Sekojiet man!
Kāpēc es to nekad nebiju redzējusi?
Skatieties, kur liekat kāju!
Ceru - tur būs jauks stūrītis, kur palasīt grāmatu.
Es ceru, ka atklāsim kādu jaunu dzīvnieku. Piemēram, negantu superplēsoņu.
Vakar es nevienu superplēsoņu neredzēju.
Tad superplēsoņa būšu es. Pat labāk.
Esam patālu no mājām, vai ne?
Neuztraucies, Kvadrāt! Es tādas lietas daru visu laiku.
Uzticies man!
Jā, Kvadrāt. Lode nekad nekļūdās.
"Lode pieļauj kļūdu".
Vēl tikai jāiziet te cauri.
Prātīgi! Negribētos pārnākt mājās pumpainam.
Vai te nav burvīgi, Kvadrāt?
Ejam! Burvīgākajā vietā vēl neesam.
Ta-dā!
Tā ir diezgan burvīga.
Kas, tavuprāt, šī par vietu, Lode?
Tā ir veca. Vecāka par mani.
Oho! Diez kurš to uzbūvēja? Un kur viņi palikuši?
Varbūt aizgājuši uz pārtikas veikalu.
Jā!
Tev bija taisnība, Lode.
Man bija šaubas, bet šī vieta ir apbrīnojama.
Ai, beidz!
Ei, pag! Jūs abi arī nogriežat garoziņu? Man likās, ka tā daru tikai es.
Ielieciet! Būs tavam bruņurupucim.
Paldies. Viņam ir izsmalcināta garšas izjūta.
Pavadījuši jautru un atklājumiem bagātu dienu,
Lode, Kvadrāts un Trijstūris nolēma, ka pienācis laiks doties mājup.
Vēlreiz paldies, ka uzaicināji, Lode. Viens es te nebūtu nonācis.
Sīkums. Tiešām, es…
Patiesībā es labprāt jūs šādos ceļojumos vestu biežāk.
Protams, tie var šķist biedējoši, bet patiesībā nekā baisa tajos nav,
kad pāris reižu tas ir darīts un apgūtas prasmes. Ticiet man!
Lode?
-Lode? Ceļu, pa kuru atnācām, klāj ūdens. -Un tas ir ļoti dziļš.
Iestājies paisums.
Nu, kā lai mēs tiekam pāri?
Jā. Tu taču neaizmirsi, ka mēs neprotam planēt kā tu, vai ne?
Nē. Protams, neaizmirsu.
Aizmirsa gan.
Labi, nu… Piedod, ka jautāju to atkal,
bet kā mēs tiksim mājās?
Labi. Lai būtu skaidrs:
es noteikti atcerējos, ka iestāsies paisums,
un es noteikti neaizmirsu, ka jūs neprotat planēt.
Noteikti aizmirsa.
Protams, mans plāns bija vienai pašai doties atpakaļ uz kalnu,
dabūt laiviņu un aizairēties ar to pēc jums.
Tu mūs te vienkārši atstāsi?
Es…
Ja kas atgadīsies, iepūtiet tajā, un es atgriezīšos.
Šajā. Labi.
Mums likās, ka dzirdējām superplēsoņu.
Tev likās, ka dzirdējām superplēsoņu.
Nestrīdēsimies par to, ko kurš dzirdēja.
Galvenais ir tas, ka ar laivu nekas nesanāks. Bet tas nekas.
Lode nebūtu mūs šurp vedusi bez rezerves plāna.
Zinu. Tu kļūsi milzīga un pārnesīsi mūs pāri. Pareizi?
Pareizi. Jā. Tas izdosies.
Droši vien.
Lode? Man šķiet - lai tu varētu mūs panest, tev jābūt lielākai.
Esam pārāk tālu no mājām. Es…
Tik tālu no kalna manas spējas ir vājākas.
Tātad tagad mēs dzīvosim šeit?
Nu nē. Lodei noteikti ir rezerves plāna rezerves plāns.
-Vai ne? -Gaidīsim, kad iestāsies bēgums.
Un pēc cik ilga laika tas būs?
Pēc 12 stundām.
Pēc 12 stundām? Bet es nevaru gulēt, ja neesmu iedzēris kumelīšu tēju.
Un, ja es nebūšu mājās, lai noliktu gulēt savu bruņurupuci, viņš būs satriekts.
Tā. Mums jābūvē tilts.
Labi. Kā taisa betonu?
Vajadzēja to noskaidrot, pirms atnācām šurp.
Tipisks Kvadrāts - nesagatavojies, kā parasti. Visa šī jezga ir tava vaina!
Nē, nav!
Tev taisnība. Tā nav tava vaina.
Bet tad tā noteikti ir mana vaina. Lai gan man šķiet, ka tā nav mana vaina.
-Es… -Neviens nav vainīgs.
Mums tikai jāiztur viena nakts, un jau pavisam drīz būsim mājās.
Bet es nezinu, kā to izturēt.
Es, protams, zinu, bet tiešām negribu.
-Atstājiet visu manā ziņā! -Labi. Mēs tev uzticamies, Lode.
Tātad vispirms mums jāsavāc materiāli nojumei.
Ziniet, savā ziņā es jūs šurp atvedu tieši tāpēc.
Vai var būt vēl lielāks piedzīvojums par bezbailīgu došanos brīvā dabā?
Tiešām, Lode?
Ar to vajadzētu pietikt, draugi.
Būšu pret jums atklāta.
Pieejamie materiāli neder nojumes celšanai.
Vainīga ir tikai māte daba.
Bet paskatieties!
Kurš ir izslāpis?
Paldies par neko, Kvadrāt. Es būtu pieēdies līdz ūkai,
ja tu nebūtu aizliedzis ēst tās dīvainās ogas, ko atradām.
-Kā tu teici - kā to krūmu sauc? -Indīgo ogu krūms.
Redzi? Es… Ā, sapratu.
Pag, man kaut kas ir.
Mūsu sviestmaižu garoziņas, ko paglabāju.
-Bet tās domātas manam bruņurupucim. -Lode glābēja!
Ei, tu ēd mana bruņurupuča ēdienu. Viņš būs izsalcis.
Nu labi!
Ja tu nebūtu tik ilgi spēlējies drupās, mēs būtu atgriezušies,
pirms uznāca paisums.
Ja no tās lapas būtu mēģinājis dzert tu,
tad šobrīd izmircis būtu tu, nevis es.
Esmu nosalis un slapjš, un tā ir tava vaina!
Tā ir mana vaina!
Ko?
Patiesībā
es tik ļoti esmu pieradusi planēt, ka pilnīgi aizmirsu, ka jūs to neprotat.
Es nepadomāju par to, kas notiks, kad iestāsies paisums.
Es domāju tikai par sevi.
Esmu jums parādā atvainošanos.
Es atvainojos.
Pag! Tu tiešām aizmirsi, ka mēs neprotam planēt?
Kad pirmīt to teicu, es tikai jokoju.
Es zinu. Attaisnojuma nav. Mēs šeit esam iestrēguši manis dēļ.
Tā ir mana vaina.
-O! Tā nekad nav bijis! -Jā, vienmēr mēs esam tie, kas kļūdās.
Ja jūs man vairs neuzticaties
un vairs nevēlēsieties kopā ar mani doties piedzīvojumos, es sapratīšu.
Ko? Protams, mēs tev uzticamies.
Jā, mēs tev uzticētu savu dzīvību. Bet - oho!
Tu pamatīgi salaidi dēlī.
Ei, atceries, kā mēs ar Kvadrātu tavā pagalmā izrakām slazdu tīģerim,
jo mums likās, ka to redzējām, bet tā bija liela vāvere?
Tagad ir līdzīgi, tikai šoreiz kļūdījies tu, nevis mēs.
Jā.
Vai kā toreiz, kad krāsojām tavu alu,
bet krāsas pietika tikai pusei?
Tagad ir līdzīgi, bet mūsu vietā esi tu.
-Labi. Es saprotu. -Jā, pietiek, Kvadrāt.
Laiks iekārtoties uz briesmīgo naktsguļu,
ko mums sarūpējusi Lode.
-Tilts! -Tilts!
Ei, Lode, cik labi es izturēju nakti? Es sev liktu deviņi,
bet esmu gatavs dot desmit, ja tu domā citādi.
Trijstūri, tu gandrīz apēdi indīgas ogas.
Un tu sedzies ar dzēlīgām nātrēm.
Patiesībā tās bija kņudinošās nātres, gudriniek. Un, ja tu nebūtu apēdis
manu garoziņu, man tagad nerūktu vēders.
Ei, skat!
Mājas nekad nav izskatījušās tik labi.
Jā. Ziniet, savā ziņā ir tiešām labi, ka manis dēļ bijām spiesti pavadīt
vienu baisu nakti tajās spocīgajās drupās,
jo tas mums ļauj novērtēt…
Nē.
Tētis mājās.
PAMATĀ - MAKA BĀRNETA UN DŽONA KLASENA GRĀMATAS TRIJSTŪRIS, KVADRĀTS UN LODE
Tulkojusi Aija Apse